Справа № 447/3028/19                                Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І. 
Провадження № 22-ц/811/2321/20                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

10 грудня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
Розглянув у порядку спрощеного провадження без участі учасників справи цивільну справу № 447/3028/19 за апеляційною скаргою представника відповідача адвоката Дегтяренко О.О. на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 травня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості ,

в с т а н о в и в :

31.12.2019 року Приватне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по кредитному договору у розмірі 76 087,41 грн.
Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 26.05.2020 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.01.2011 року у розмірі 76 087 грн.41 коп., а саме: 
-19992,80 грн.-заборгованість за кредитом;
-67 318,21- заборгованість по відсотках за користування кредитом;
-2 677,00 грн.-заборгованість за пенею;
500 грн.-штраф (фіксована частина)
3 599,4040грн.-штраф (процентна складова).
Загальна сума стягнення 76 087,41 грн.
Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду оскаржив представник відповідача адвокат Дегтяренко О.О.
В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням суду, вважає таке незаконним, необґрунтованим, прийнятим без повного з`ясування всіх обставин справи.
Зазначає, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги з Тарифів та Витяг з Умов відповідач розумів та ознайомлювався і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку. Вважає, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). При цьому не враховано пропозицій чи погодження позичальника. Посилається на рішення Європейського суду з прав людини та зазначає, що судом порушено принцип правової визначеності. Вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 додав до матеріалів справи копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 від 06.11.2015 року, тому звільнений від сплати судового збору, однак суд першої інстанції не дослідив цієї обставини та стягнув судовий збір у повному розмірі. Просить скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області та ухвалити нове, яким у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.
Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ст.360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) Відзив на апеляційну скаргу суду не надано.
За змістом частини першої ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи те, що ціна позову у даній справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, апеляційна скарга підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Матеріалами справи встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 06.01.2011 року між позивачем АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №б/н згідно якого позивач надав відповідачу кредит в сумі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. (а.с.11).
Своїм власноручним підписом на анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ОСОБА_1 підтвердив, що він ознайомлений з Тарифами та Умовами кредитування. Відповідач також ознайомився із Довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, що підтверджується його підписом із проставленням дати ознайомлення (а.с.12).
Банк умови договору виконав, надавши відповідачу кредитні кошти в сумі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, однак відповідач, не дотримуючись строків погашення кредиту, станом на 30.09.2019 року допустив заборгованість, а саме: 1992,80 грн.-заборгованість по тілу кредиту; 67 318,21 грн.-заборгованість по відсотках за користування кредитом; 2 677,00 грн.-заборгованість за пенею, 500 грн.-штраф (фіксована частина); 3 599,40 грн- штраф (процентна складова).
Відповідно до частини першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України (далі ЦК) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статтей 626,628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У ст.526 ЦК прописано, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК).
За змістом статті 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з яким він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок держання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За статтею 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обраховується у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обраховується у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК (ч.1 ст. 1050ЦК).
Із матеріалів справи встановлено, що у анкеті-заяві позичальника від 06.01.2011 року процентна ставка не зазначена (а.с.11).
Крім цього, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
Однак, у довідці про умови кредитування від 06.01.2011 року зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом (2,5%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа кожного місяця, наступним за звітним, розмір комісії та зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні (а.с.12). Зазначена довідка підписана позичальником ОСОБА_1 .
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, які розміщені на сайті:https://privatbank. ua як невід`ємні частини спірного договору.
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, які розміщені на сайті та надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, з яких зокрема, визначено дію договору.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначеному у цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядок нарахування.
Крім цього, роздруківка із сайту позивача належним доказом не може бути, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові ВСУ від 11.03.2015 року (провадження № 6-16ц15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.
Враховуючи те, що Умови та Правила банком могли змінюватися, вважає, що Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що розміщені на відповідному сайті та містяться у матеріалах справи, не містять підпису відповідача, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 січня 2011 року.
Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку відповідачем не повернені, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Враховуючи наведене, суд погоджується із висновком суду першої інстанції в частині стягнення тіла кредиту, а також погоджується із судом першої інстанції в частині стягнення відсотків. При цьому суд апеляційної інстанції зазначає, що у довідці про умови кредитування від 06.01.2011 року з використанням кредитки «Універсальна» 55 днів пільгового періоду» зазначено базову відсоткову ставку за користування кредитом («.%%), розмір щомісячних платежів (7%) від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір комісії та зняття готівки та особистих коштів, безготівкових платежів, пеня за несвоєчасність погашення заборгованості, штрафи та комісійні.
Такий правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 382/327/18-ц.
Враховуючи те, що зазначеною довідкою, яка підписана відповідачем, визначено розмір відсотків за користування кредитом, тому суд першої інстанції підставно стягнув такі, а відтак доводи апеляційної скарги в цій частині позовних вимог не спростовують висновків суду.
Однак, суд апеляційної інстанції погоджується із апелянтом в частині, що сторонами правочину не встановлено розмір пені, штрафу та комісійних, а оскільки Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови та Правила надання банківських послуг у ПриватБанку не є складовою кредитного договору, то в їх стягненні слід відмовити.
Відповідно до частини першої п.3,4 ст. 376 ЦПК підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Відповідно до ст.141 ЦПК суд при ухваленні рішення здійснює розподіл судових витрат.
Із наданої відповідачем копії посвідчення серія НОМЕР_1 від 06.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, а тому звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відтак, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат у вигляді судового збору підлягає скасуванню.
Датою ухвалення рішення , ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст.ст. 374 ч.1,2, 375, 376 ч.1п.3,4, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Дегтяренко О.О. задовольнити частково.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 травня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею в сумі 2 677,00 грн., 500 грн. штаф (фіксована частина) 3 599,40 грн.-штраф (процентна складова) скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» у стягнені: пені в сумі 2 677,00 грн. ; штрафу-500 грн. (фіксована частина); 3 599,40 грн. штраф (процентна складова).
В іншій частині щодо стягнення тіла кредиту в сумі 1 992, 80 грн. та заборгованості за відсотками в сумі 67 318, 21 грн. - всього 69 311,01 грн. залишити без змін.
Скасувати рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 26 травня 2020 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «Приватбанк» 1 921,00 грн. судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.

Головуючий суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк