УХВАЛА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 686/18803/19
провадження № 61-15876 ск 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О.,                  Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження                                за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року та на постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Держави Україна, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди.
 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що незаконною постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 лютого 2019 року в справі № 686/20012/18 йому завдано моральну шкоду в розмірі 1 000 000 000 грн. Указаною постановою порушено його право на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність працівників органів державної влади, право споживача на доброякісну послугу від органів державної влади в частині правомірності та добросовісності, конституційне право на свободу пересування територією України, право на честь і гідність та право на справедливий суд, конституційне право на розумні строки розгляду справи.
                              
Ураховуючи викладене, просив стягнути на свою користь  з державного бюджету України через Державну казначейську службу 1 000 000 000 грн моральної шкоди.
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від                                     01 липня 2020 року в складі судді Стефанишина С. Л., залишеним без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року в складі колегії суддів Шевчук Г. М., Бершадської Г. В., Ходоровського М. В., у задоволенні позову відмовлено.
 
Суди виходили із того, що факт прийняття процесуального рішення у цивільній справі не свідчить про завдання ОСОБА_1 шкоди та наявності підстав для її відшкодування. ОСОБА_1 не надав доказів, згідно яких в діях суддів апеляційного суду, при перегляді справи № 686/20012/18 був встановлений склад злочину, спричинення йому душевних страждань внаслідок протиправних дій щодо нього, причинно-наслідкового зв`язку між порушенням його права та наслідками, які спричинило це порушення, у тому числі й погіршення стану здоров`я, та відповідно заподіяння моральної шкоди, а тому враховуючи недоведеність позовних вимог, наявні підстави для відмови у задоволенні позову.
 
26 жовтня 2020 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на передбачену пунктом першим частини другої статті 389 ЦПК України підставу касаційного оскарження, відповідно до якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні    застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду України у справі № 6-440цс16, Верховного Суду у справах  № 686/20012/18,                       № 554/49/18, № 638/6944/16-ц, № 638/17403/15-ц, № 638/1892/16-ц,                                 № 638/12068/16-ц, № 638/12259/16-ц, № 641/2476/17, № 67/14606/17,                              № 461/4824/17,   № 646/1591/18, № 750/6330/17, № 464/3789/17,  № 450/1547/18, № 450/3315/18,  № 750/6330/17, № 818/607/17. 
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України якщо касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу, суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.
 
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.
 
Суди встановили, що рішенням Хмельницького міськрайонного суду від                         23 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про стягнення моральної шкоди, завдвної бездіяльністю слідчого СВ Хмельницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області та незаконним рішенням процесуального прокурора, задоволено частково, стягнуто на користь ОСОБА_1 1000 грн моральної шкоди. У задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди відмовлено.
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 07 лютого 2019 року рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23 жовтня 2018 року в частині позову про відшкодування моральної шкоди скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 22 травня 2019 року постанову Хмельницького апеляційного суду від 07 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Хмельницької області, Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування моральної шкоди скасовано, у цій частині залишено в силі рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23 жовтня 2018 року. У частині позову про відшкодування майнової шкоди - рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишено без змін.
 
Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
 
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
 
За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У пунктах 5.6 і 5.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 березня                  2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) зазначено, що «шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України)».
 
Державою відшкодовується шкода, завдана особі у разі постановлення незаконного рішення суду в цивільній справі і при встановленні в діях суддів складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.
 
У пункті 32 постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) вказано, що «застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування».
 
Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не надано доказів спричинення йому душевних страждань внаслідок протиправних дій щодо нього, в зв`язку з винесенням постанови апеляційним судом, причинно-наслідкового зв`язку між порушенням його права та наслідками, які спричинило це порушення, у тому числі й погіршення стану здоров`я, та відповідно заподіяння моральної шкоди, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.
 
Ураховуючи викладене, підстави вважати, що суди допустили порушення норм матеріального та процесуального права, відсутні.
 
Посилання ОСОБА_1 на висновки, викладені у постановах Верховного Суду України у справі № 6-440цс16, Верховного Суду у справах № 686/20012/18,                         № 554/49/18, № 638/6944/16-ц, № 638/17403/15-ц, № 638/1892/16-ц,                                       № 638/12068/16-ц, № 638/12259/16-ц, № 641/2476/17, № 67/14606/17,                                № 461/4824/17, № 646/1591/18, № 750/6330/17, № 464/3789/17,  № 450/1547/18, № 450/3315/18,  № 750/6330/17, № 818/607/17 є необґрунтованими, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.
 
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції  переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2020 року та на постанову Тернопільського апеляційного суду від 02 жовтня 2020 року відмовити.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                                  Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                       І. О. Дундар
 
                                                                                                                       М. М. Русинчук