ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року	Львів	Справа № 500/1038/20 пров. № А/857/9839/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.,
за участі секретаря судового засідання Гербут Н.М.,
представник позивача: Магдич О.О.
представник відповідача: Дядишин Л.В.   

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі №500/1038/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тернопільського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області, Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області про визнання протиправним та скасування рішення,-
суддя в 1-й інстанції – Мандзій О.П.,
час ухвалення рішення – 11 год. 42 хв.,
місце ухвалення рішення - м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – 07.07.2020,-

                                               В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення УДМС України в Тернопільській області (Тернопільський районний відділ) без номера і дати про скасування дозволу на імміграцію від 25.01.2018 та посвідки на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 06.02.2018.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 , громадянин Сірійської Арабської Республіки, перебуває у шлюбі з громадянкою України з 03.05.1990. Позивачу видано 07.07.2016 посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 та 06.02.2018 посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 із реєстрацією місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Проте дозвіл на імміграцію від 25.01.2018, з посиланням на    п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію», та посвідка на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 від 06.02.2018, з посиланням на пп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321, відповідачем, без зазначення підстав та мотивів, скасовано. Вказані законодавчі норми, як і зміст оспорюваного рішення, не дають інформації про те, які саме дії чи бездіяльність з боку позивача слугували для прийняття такого.
Ухвалою Тернопільського окружного адміністративного суду від 15.06.2020, залучено до участі в справі в якості співвідповідача Тернопільський районний відділ УДМС України в Тернопільській області.

Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області Тернопільський районний відділ від 11.02.2020 року №2 про скасування дозволу на імміграцію в Україну.

Не погодившись з прийнятим рішенням Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що зважаючи на той факт, що позивач умисно, свідомо надав неправдиві відомості під час подачі документів на отримання дозволу на імміграцію 02.08.2017, Тернопільським РВ УДМС України в Тернопільській області прийнято рішення від 11.02.2020 №2 про скасування дозволу на імміграцію в Україні громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Сірійської Арабської Республіки, про що свідчить паспортний документ № НОМЕР_3 , виданий 16.05.2013 Дамбус, терміном дії до 15.05.2019 (а.с.7-11).
Також, у позивача наявний паспорт громадянина Сирійської Республіки ОСОБА_2 , який за його словами був дійсний до 1993 року з відміткою про одруження Тернопільського бюро ЗАГС від 03.05.1990 (а.с.76 - 78).
Згідно з свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим 21.03.1994 відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільської міської адміністрації Тернопільської області, ОСОБА_2 03.05.1990 зареєстрував шлюб з громадянкою України ОСОБА_3 (а.с.42). На підставі актового запису про шлюб №542 від 03.05.1990, 07.09.2018 повторно видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 , де прізвище позивача вказано « ОСОБА_4 » (а.с.43).
Довідкою від 30.06.2016 консульський відділ Посольства Сирійської Арабської Республіки в Києві засвідчив, що громадянин Сірійської Арабської Республіки ОСОБА_2 , паспорт № НОМЕР_6 (а.с.76-78), та ОСОБА_1 , паспорт № НОМЕР_3 (а.с.7-11), є одна й та ж сама особа (а.с.44).
07.07.2016 ОСОБА_1 видано посвідку на тимчасове проживання в Україні серії НОМЕР_2 із реєстрацією місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12-13).
25.01.2018 Тернопільським районним сектором УДМС України в Тернопільській області, у відповідності до п.1 ч.3 ст.4 Закону України «Про імміграцію», прийнято рішення про надання дозволу на імміграцію в Україну №6 (а.с.44). Громадянин Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 06.02.218 документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_1 (а.с.14-16).
07.09.2018 Тернопільським міським відділом ДРАЦС повторно видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_5 із зазначенням прізвища ОСОБА_4 , ім`я ОСОБА_5 (а.с.17).
У зв`язку з зверненням із заявою про прийняття до громадянства України, Тернопільським районним відділом УДМС України в Тернопільській області проведено перевірку матеріалів справи про надання дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 , за результатами якої 08.02.2020 складено висновок про скасування дозволу на імміграцію в Україну громадянину Сирійської Арабської Республіки ОСОБА_1 (а.с.35-37).
При розгляді матеріалів справи, з`ясувалось, що персональні дані заявника у свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.03.1994 не відповідають даним, вказаним у його паспорті № НОМЕР_3 , який виданий 16.05.2013, строк дії до 15.05.2019, місце видачі Дамаск. Зокрема, згідно перекладу паспортного документа НОМЕР_3 прізвище іноземця зазначено як « ОСОБА_4 », ім`я – « ОСОБА_5 », однак, в свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.03.1994 прізвище іноземця зазначено як « ОСОБА_6 », ім`я – « ОСОБА_5 ». До матеріалів справи долучена копія довідки виданої Посольством Сирійської Арабської Республіки в Києві, де міститься інформація, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є однією і тією ж особою, проте, жодним чином не роз`яснено причини та підстави зміни персональних даних іноземця.
11.02.2020 Тернопільським РВ УДМС України в Тернопільській області прийнято рішення №2 про скасування дозволу на імміграцію в Україну від 25.01.2018, на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону України «Про імміграцію». Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 06.02.2018 скасована на підставі вимог пп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №321 (а.с.39).

Вважаючи зазначене рішення протиправним, позивач звернувся з позовом до суду про його скасування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в даному випадку відсутній факт подачі неправдивих відомостей позивачем при отриманні дозволу на імміграцію та допущено Тернопільським РВ УДМС України в Тернопільській області надмірний формалізму щодо перевірки раніше затвердженого дозволу, а відтак спірне рішення від 11.02.2020 року №2 року прийнято необґрунтовано, непослідовно, непропорційно, без дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, що не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень в контексті ч.2 ст.2 КАС України.

Колегія суддів погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Згідно зі ст.4 Закону Україну «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства в порядку, визначеному законом України про імміграцію, можуть, зокрема, іммігрувати в Україну на постійне проживання.
Відповідно до ч.1 ст.4 Законом України «Про імміграцію» від 07.06.2001 №2491-III (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Закон №2491-III), дозвіл на імміграцію надається в межах квоти імміграції.
Дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається, зокрема, одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України (п.1 ч.3 ст.4 Закону №2491-III).
Статтею 6 Закону №2491-ІІІ визначено повноваження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції, за приписами ч.1 якої, зокрема: організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються.
Частиною 5 статті 9 Закону №2491-III визначено перелік документів які додаються до заяви для надання дозволу на імміграцію.
Згідно з ч.10 ст.9 Закону №2491-III, у разі неподання особою всіх визначених цим Законом документів заява про надання дозволу на імміграцію не приймається.
Відповідно до п.12 Порядку провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію і поданнями про його скасування та виконання прийнятих рішень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.12.2002 року №1983 (далі - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, Порядок №1983), територіальні підрозділи за місцем проживання, до яких подано заяви про надання дозволу на імміграцію: формують справи, перевіряють підстави, законність перебування в Україні іммігрантів, справжність поданих документів та відповідність їх оформлення вимогам законодавства, у разі потреби погоджують це питання з органами місцевого самоврядування, у межах своєї компетенції з`ясовують питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію; надсилають у місячний термін разом з матеріалами справи інформацію про результати їх розгляду територіальним органам або підрозділам (відповідно до категорії іммігрантів). Справи, прийняття рішення за якими належить до компетенції ДМС чи територіальних органів, надсилаються територіальним органам, в інших випадках - територіальним підрозділам; здійснюють провадження за заявами про надання дозволу на імміграцію, якщо таке провадження належить до їх компетенції.
Пунктом 14 Порядку №1983 визначено, що територіальні органи і підрозділи після отримання документів від зазначених у пунктах 12 і 13 цього Порядку органів перевіряють у місячний термін правильність їх оформлення, з`ясовують у межах своєї компетенції питання щодо наявності чи відсутності підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію, передбачених статтею 10 Закону України «Про імміграцію», надсилають відповідні запити до МВС, органів Національної поліції, регіональних органів СБУ, Робочого апарату Укрбюро Інтерполу та Держприкордонслужби.
У разі коли прийняття рішення щодо надання дозволу на імміграцію належить до компетенції територіальних органів і підрозділів, ці органи аналізують у місячний термін отриману від зазначених в абзаці другому пункту 14 цього Порядку органів інформацію та на підставі матеріалів справи приймають рішення про надання дозволу на імміграцію чи про відмову у наданні такого дозволу (п.16 Порядку №1983).

Як встановлено та підтверджується матеріалами справи, рішенням Тернопільського районного відділу УДМС України в Тернопільській області №2 від 11.02.2020 позивачу скасовано дозвіл на імміграцію в Україну від 25.01.2018, на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону №2491-III. Видана на підставі цього рішення посвідка на постійне проживання серії НОМЕР_1 від 06.02.2018 скасована на підставі вимог пп.1 п.64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321.
Підпунктом 1 пункту 64 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №321 визначено, що посвідка скасовується територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, який її видав, у разі скасування дозволу на імміграцію в Україну відповідно до статті 12 Закону України «Про імміграцію».
Так, ст.12 Закону № 2491-III встановлений вичерпний перелік підстав для скасування дозволу на імміграцію в Україну.
Згідно з п.1 ч.1 ст.12 Закону № 2491-III дозвіл на імміграцію може бути скасовано, якщо з`ясується, що його надано на підставі свідомо неправдивих відомостей, підроблених документів чи документів, що втратили чинність, а відповідно до п.6 ч.1 ст.12 Закону №2491-III-в інших випадках, передбачених законами України.

Таким чином, колегія суддів констатує, що в оскаржуваному рішення відсутня вказівка на відповідну норму Закону, на підставі якої скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

Відносно доводів апелянта, що під час подачі документів на отримання дозволу на імміграцію позивач подав про себе свідомо неправдиві відомості - згідно перекладу паспортного документа №008154637 прізвище іноземця зазначено як « ОСОБА_4 », ім`я – « ОСОБА_5 », однак в свідоцтві про шлюб серії НОМЕР_4 від 21.03.1994 прізвище іноземця зазначено як « ОСОБА_6 », ім`я – « ОСОБА_5 », слід зазначити наступне.
Так, на час укладення шлюбу посвідчення особи позивача та громадянство Сірійської Арабської Республіки було підтверджено паспортним документом № НОМЕР_6 .
Наявною у матеріалах справи довідкою від 30.06.2016 консульського відділу Посольства Сирійської Арабської Республіки в Києві додатково підтверджується те, що громадянин Сірійської Арабської Республіки ОСОБА_2 , паспорт № НОМЕР_6 , та ОСОБА_1 , паспорт № НОМЕР_3 , є одна й та ж сама особа.
Крім цього, питання ж різного написання прізвища позивача досліджувалось і було проаналізоване в процесі видачі дозволу на імміграцію в Україну 25.01.2018, а не виявлене в результаті перевірки 08.02.2020.
Згідно зазначених у відповіді на відзив пояснень представника позивача, розбіжність у написанні імені виникла в результаті того, що частка « ОСОБА_7 » є загальновживаною до усіх чоловічих імен згідно сірійського правопису.
Також, встановлено, що у розпорядженні Тернопільського районного відділу УДМС України в Тернопільській області на момент складання висновку про скасування дозволу на імміграцію від 08.02.2020 було і свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 від 07.09.2018, де прізвище позивача вказано « ОСОБА_4 », повторно видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільської міської адміністрації Тернопільської області на підставі актового запису про шлюб №542 від 03.05.1990 року, що додатково усувало можливі розбіжності в правописі прізвища позивача.
Поряд з цим, зазначення свідомо неправдивих відомостей чи подання підроблених документів є самостійною підставою для скасування дозволу на імміграцію в силу приписів п.1 ч.1 ст.12 Закону №2491-III, тоді як спірне рішення прийнято на підставі п.6 ч.1 ст.12 Закону №2491-III, тобто в інших випадках, передбачених законами України, однак не зазначено норму на підставі якої скасовано дозвіл на імміграцію в Україну.

В рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 року №7-рп/2009 зазначено, що рішення суб`єкта владних повноважень повинні бути гарантією стабільності суспільних відносин, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в даному випадку відсутній факт подачі неправдивих відомостей позивачем при отриманні дозволу на імміграцію, а відтак спірне рішення Управління державної міграційної служби України в Тернопільській області Тернопільський районний відділ від 11.02.2020 №2 про скасування дозволу на імміграцію в Україну є протиправним та підлягає безумовному скасуванню.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд -

                                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 02 липня 2020 року у справі № 500/1038/20 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Повне судове рішення складено 03 грудня 2020 року.