П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

12 листопада 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/1030/20	
Головуючий в 1 інстанції: Гомельчук С.В.
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді - доповідача - Стас Л.В.
суддів – Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області (далі – відповідач, ГУ ПФУ в Херсонській області), у якому просив:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 року у розмірі 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05.03.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року;
- визнати протиправним дії ГУ ПФУ в Херсонській області в частині обмеження пенсії максимальним (граничним) розміром десятьма прожитковими мінімумами ОСОБА_1 щодо перерахунку пенсії в розмірі 100% від суми грошового забезпечення, починаючи з 05.03.2019 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок і виплату його пенсії в розмірі 100% від суми грошового забезпечення з 05.03.2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження пенсії максимальним (граничним) розміром;
- у випадку задоволення позову зобов`язати відповідача подати до суду звіт про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що у зв`язку із визнанням протиправними та нечинними пунктів 1, 2 наведеної постанови Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 року, відповідачем безпідставно з 01.03.2019 року при перерахунку пенсії застосовано положення вказаної постанови при визначенні порядку та розміру виплати його пенсії. Крім того, позивач зазначав, що ГУ ПФУ в Херсонській області протиправно при здійсненні перерахунку пенсії з 05.03.2019 року було застосовано обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами для осіб, які втратили працездатність.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року позов ОСОБА_1 – задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 05.03.2019 року 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області провести перерахунок та виплату пенсії (із врахуванням раніше виплачених сум) ОСОБА_1 з 05.03.2019 року з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області в частині обмеження пенсії ОСОБА_1 максимальним (граничним) розміром десятьма прожитковими мінімумами при перерахунку пенсії в розмірі 100% від суми грошового забезпечення, починаючи з 05.03.2019 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок і виплату пенсії ОСОБА_1 в розмірі 100% від суми грошового забезпечення з 05.03.2019 року, з урахуванням раніше виплачених сум, без обмеження пенсії максимальним (граничним) розміром.
У задоволенні решти позовних вимог  - відмовлено.

В апеляційній скарзі, ГУ ПФУ в Херсонській області, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року в частині задоволення вимог про визнання протиправним обмеження пенсії позивача максимальним розміром у десять прожиткових мінімумів та прийняти нове - про відмову у задоволенні позову в цій частині.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначив, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що згідно норм ч. 7 ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та Закону України “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи”, максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Норми ч. 7 ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, як зазначив апелянт, неконституційними не визнавалися, а тому відсутні підстави для визнання протиправними дії Управління щодо застосування зазначених норм законодавства.

Позивач, ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу зазначив про безпідставність доводів апеляційної скарги та наголошував на тому, що норми ч. 7 ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, визнані неконституційними, а тому не можуть бути застосовані до даних правовідносин. З урахуванням викладеного, відповідач просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Крім того, у відзиві на апеляційну скаргу позивачем було заявлено клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення у справі.

Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, згідно якого суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Херсонській області та з 28.06.2008 року отримує пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб". Станом на момент звернення до суду із даним позовом позивачу виплачується пенсія у розмірі 100% відповідних сум грошового забезпечення.
Також судом встановлено, що з наданого розрахунку пенсії за вислугу років від 01.01.2018 року (дата розрахунку 19.09.2019 року) вбачається, що ГУ ПФ України в Херсонській області на виконання пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" № 103 від 21.02.2018 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року, за результатами якого його розмір підвищення пенсії склав 7866,17 грн., та встановлено проводити виплату підвищення пенсії відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб" № 103 від 21.02.2018 року у таких розмірах: з 01.01.2018 року - у сумі 3933,09 грн. (50 % суми підвищення пенсії); з 01.01.2019 року - у сумі 5899,63 грн. (75% суми підвищення пенсії); з 01.01.2020 року - у сумі   7866,17 грн. (100 % суми підвищення пенсії).
Позивач звертався до ГУ ПФ України в Херсонській області із заявою від 22.10.2019 року, в якій просив провести перерахунок та виплату пенсії з 01.01.2018 року у розмірі 100 відсотків суми підвищення пенсії, з урахуванням раніше проведених виплат. Окрім того, представником позивача 13.01.2020 року до пенсійного органу подавався адвокатський запит, в якому останній просив надати інформацію щодо підстави виплати позивачу пенсії в обмеженому розмірі (не більше десяти прожиткових мінімумів). 
Листами ГУ ПФ України в Херсонській області від 04.11.2019 року за вих. №327/Б-99-1, за вих. №2100-0318-8/509 позивача повідомлено про те, що пенсія перерахована відповідно до норм чинного законодавства. Обґрунтовуючи обмеження розміру пенсії десятьма прожитковими мінімумами відповідач посилався на приписи ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
Не погодившись із діями відповідача щодо зменшення розміру пенсії за рахунок виплати її у розмірі 75%, та обмеження її максимальним розміром, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції, виходив з того, що дії ГУ ПФ України в Херсонській області щодо зменшення розміру пенсії позивачу за рахунок виплати з 05.03.2019 року 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 року, є протиправними, у зв`язку з чим з 05.03.2019 року пенсія позивачу підлягає виплаті у розмірі 100 % суми підвищення пенсії. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем протиправно було обмежено максимальним розміром пенсію позивача, а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню. Втім, відмовляючи позивачу у встановленні судового контролю, суд першої інстанції зазначив що не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в цій частині. 

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду, з таких мотивів.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, колегія суддів переглядає висновки суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги та не вступає в обговорення та оцінку рішення суду першої інстанції, в тій частині, яка не оскаржена апелянтом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 ст. 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» №2262-ХІІ встановлено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку зі зміною розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, або у зв`язку із введенням для зазначених категорій осіб нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством. Перерахунок пенсій здійснюється на момент виникнення права на перерахунок пенсій і провадиться у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, у строки, передбачені ч. 2ст. 51 цього Закону.
В свою чергу, згідно з ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» в редакції Закону України від 24.12.2015 №911-VIII “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” (далі - Закон №911-VIII), яка набрала чинності з 1 січня 2016, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
В той же час, Рішенням Конституційного Суду України №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” зі змінами, а саме: ч.7 ст. 43, згідно з якою максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740,00 гривень.
При цьому Конституційний Суд України виходив з того, що обмеження максимального розміру пенсії та призупинення виплати призначеної пенсії особам, яким право на пенсійне забезпечення встановлене Законом №2262-ХІ, порушує суть конституційних гарантій щодо безумовного забезпечення соціального захисту осіб, передбачених ч. 5 ст. 17 Конституції України, які зобов`язані захищати суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність України.
Відповідно до п. 2 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 7-рп/2016 від 20.12.2016 року положення ч. 7 ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, з 20.12.2016 року ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» втратила чинність, а тому з цієї дати цей Закон, який є спеціальним у питаннях обчислення пенсії військовослужбовцям, не містить положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів.
Разом з тим, згідно зі ст. 2 Закону України “Про заходи законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” від 08.07.2011 р. № 3668-VI (надалі Закон № 3668-VI) максимальний розмір пенсій, призначених (перерахованих), зокрема відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Однак, пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 3668-VI обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
З урахуванням викладеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що приписи Закону № 3668-VI не розповсюджуються на пенсію позивача, оскільки остання позивачу призначена з червня 2008 року, тобто до набрання чинності № 3668-VI, а перерахунок здійснюється після втрати чинності (з 20.12.2016) ч. 7 ст. 43 Закону № 2262, яка була викладена в іншій редакції Законом №3668-VI.
Отже, доводи апеляційної скарги із посиланням на норми ч. 7 ст. 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, якою передбачено, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, спростовуються викладеним, а тому колегія суддів вважає їх безпідставним.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що судом першої інстанції було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. Доводи апеляційної скарги, на думку колегії суддів, ґрунтуються на помилковому тлумаченні апелянтом норм матеріального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції  відсутні.
Стосовно викладеного представником ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу, клопотання про встановлення судового контролю та зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, колегія суддів зазначає таке.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст. 382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення. За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Зазначена норма кореспондується з положеннями п.1 ч.6 ст. 246 КАС України, згідно з якими у разі необхідності у резолютивній частині вказується про порядок і строк виконання рішення.
Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - суд може під час прийняття рішення у справі. Такий контроль здійснюється судом шляхом зобов`язання надати звіт про виконання судового рішення, розгляду поданого звіту на виконання рішення суду, а в разі неподання такого звіту - шляхом встановлення нового строку для подання звіту та накладення штрафу.
Таким чином, зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання рішення є правовим наслідком судового рішення, а тому в його резолютивній частині повинно бути визначено обов`язок подати звіт, оскільки встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі - суд має під час прийняття рішення у справі.
Аналіз зазначених положень дає підстави для висновку, що встановлення судового контролю за виконанням судових рішень є заходом превентивного впливу на відповідача у справі з метою своєчасного виконання своїх зобов`язань у межах відповідної справи.
Тобто, встановлення судового контролю при ухваленні судового рішення по суті позовних вимог попереджує неналежне виконання відповідачем обов`язків, що виникли внаслідок задоволення позовних вимог позивача.
Слід зазначити, що судом першої інстанції в задоволенні зазначеної частини позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено, проте позивач своїм процесуальним правом подання апеляційної скарги на судове рішення у вказаній частині не скористався.
При цьому, приписами ст. 382 КАС України не передбачено право позивача на звернення до суду з заявою про встановлення судового контролю щодо виконання рішення у відзиві на апеляційну скаргу.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що в даному випадку суд апеляційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.
Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. 
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області – залишити без задоволення. 
Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Дата складення повного тексту судового рішення 12.11.2020р. 

Головуючий суддя 	 	Стас Л.В.	
Судді	    	Шеметенко Л.П.    Турецька І.О.