Постанова
Іменем України
 
11 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 643/856/15-ц
провадження № 61-8953св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач),                 Шиповича В. В.,
 
учасники справи (за первісним позовом):
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , суддя Московського районного суду м. Харкова Харченко Алла Миколаївна,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- відділ опіки та піклування служби у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,
 
учасники справи (за зустрічним позовом):
позивач - ОСОБА_2 ,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- відділ опіки та піклування служби у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу   ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду           м. Харкова від 19 грудня 2019 року у складі судді Зуб Г. А. та постанову Харківського апеляційного суду від 12 травня 2020 року у складі колегії суддів: Маміної О. В., Коваленко І. П., Яцини В. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , судді Московського районного суду м. Харкова                Харченко А. М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ опіки та піклування служби у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради (далі - відділ опіки та піклування служби у справах дітей), про позбавлення батьківських прав.
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернуся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ опіки та піклування служби у справах дітей Московського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських справ.
 
У судовому засідання 19 грудня 2019 року ОСОБА_4 та його представник заявили клопотання про залишення позовних вимог              ОСОБА_1 без розгляду.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2019 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду                             від 12 травня 2020 року, справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 залишено без розгляду.
 
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що належним чином повідомлений про розгляд справи позивач повторно не з`явився у судове засідання, заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не надала, а тому відповідно до положень статті 223, 257 ЦПК України наявні підстави для залишення позовної заяви без розгляду.

 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
У червні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 .
 
Ухвалою Верховного Суду від 01 липня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Ухвалою колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 02 листопада 2020 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення судом норм процесуального права, зокрема суд апеляційної інстанції не врахував положення частини 5 статті 223 ЦПК України при вирішенні питання про наявність підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, проігнорував наявні у матеріалах справи докази поважності неявки заявника у судові засідання у суді першої інстанції, неналежне повідомлення заявника про проведення судового засідання від 27 листопада 2019 року.
 
Відзив на касаційну скаргу сторонами не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Cправа за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , судді Московського районного суду м. Харкова Харченко А. М., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - відділ опіки та піклування служби у справах, про позбавлення батьківських прав перебуває в провадженні суду з січня 2015 року.
 
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2015 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом (а. с. 31, т. 1).
 
Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року позовну заяву ОСОБА_5 залишено без розгляду у зв`язку із повторною неявкою позивача до суду з урахуванням його належного повідомлення про розгляд справи за його позовом (а. с. 97, т. 1).
 
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2015 року ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2015 року - скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а. с.140-141, т. 1).
 
28 липня 2017 року ухвалою Апеляційного суду Харківської області підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , судді Московського районного суду м. Харкова Харченко А. М., третя особа - відділ опіки та піклування служби у справах дітей, про позбавлення батьківських прав визначена Київському районному суду                      м. Харкова (а. с. 2, т. 3).
 
19 серпня 2017 року справа за вищевказаним позовом прийнята до провадження Київським районним судом м. Харкова.
 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2018 року справу в частині позовних вимог ОСОБА_5 залишено без розгляду з підстав повторної неявки позивача, належним чином повідомленого про розгляд справи (а. с. 159-160, т. 3).
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 14 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено, ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2018 року скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
У зв'язку із тим, що ОСОБА_5 у судові засідання, які було призначено на 27 листопада 2019 року та 19 грудня 2019 року не з`явилась, її позов залишено без розгляду.
 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення із таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частинами першою та другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав: неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
 
Частиною п`ятою статті 223 ЦПК України передбачено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
 
Аналізуючи зміст зазначених норм процесуального закону, слід дійти висновку, що причини повторної неявки позивача в судове засідання правового значення не мають, а обов`язковими умовами для застосування передбачених пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України процесуальних наслідків повторної неявки позивача в судове засідання є одночасно його належне повідомлення про час і місце судового засідання та відсутність заяви позивача про розгляд справи без його участі у судовому засіданні. 
 
Правом на залишення позову без розгляду суд наділений лише у разі повторної неявки належним чином повідомленого позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і якщо його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.
 
Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження.
 
У касаційній скарзі заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій в порушення норм процесуального права залишили її позовну заяву без розгляду, оскільки вона не була належним чином повідомлена про розгляд справи на 27 листопада 2019 року та 19 грудня 2019 року.
 
Судами встановлено, що розгляд справи відкладався неодноразово, серед іншого, у зв'язку із неявкою ОСОБА_1 у судові засідання.
 
У заяві про відкладення розгляду справи, поданою ОСОБА_1                           29 березня 2019 року, остання зазначила, що кореспонденцію їй потрібно направляти за адресою:  АДРЕСА_1 .
 
Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи, який було призначено на                              14 листопада 2019 року, оскільки судова повістка про виклик до суду останній вручена не була, повернулась до суду із позначкою: «за закінченням терміну зберігання». 
Судова повістка була направлена на адресу: АДРЕСА_1 . 
 
У судове засідання призначене на 14 листопада 2019 року сторони не з'явились (а. с. 47, т. 4).
 
14 листопада 2019 року ОСОБА_2 подав до суду заяву про направлення судових повісток ОСОБА_1 за місцем її роботи, оскільки остання навмисно їх не отримує.
 
Відповідно до частини шостої статті 130 ЦПК України, якщо особа не проживає за адресою, повідомленою суду, судова повістка може бути надіслана за місцем її роботи.
 
На виконання зазначених вимог процесуального закону 15 листопада                2019 року на адресу місця роботи  ОСОБА_1  було направлено лист, в якому суд просив директора Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 143 вручити ОСОБА_1 судову повістку та забезпечити її явку до суду в судове засідання, яке призначене на 27 листопада 2019 року (а. с. 49, т. 4).
21 листопада 2019 року вказаний лист із судовою повісткою отриманий адресатом (а. с. 52, т. 4).
В матеріалах справи відсутні докази того, що директор школи ознайомила ОСОБА_1 про судове засідання, яке призначено на 27 листопада             2019 року.
Однак, 25 листопада 2019 року позивачка звернулася до суду з заявою, де зазначила, що до установи, в якій вона працює, надійшла повістка про її виклик до суду. Вказала, що усі документи по справі знаходяться у її представника, яка поїхала до м. Києва. 
ОСОБА_1 просила суд відкласти розгляд справи на першу половину грудня місяця 2019 року, крім 2,5,10 грудня (а. с. 54, т. 4).
З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 була повідомлена про судове засідання, яке було призначено на 27 листопада 2019 року.
 
У судове засідання 27 листопада 2019 року ОСОБА_1 не з'явилась, розгляд справи було відкладено на 19 грудня 2019 року.
 
27 листопада 2019 року повторно на адресу місця роботи ОСОБА_1 було направлено лист, в якому суд просив директора Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 143 вручити ОСОБА_1 судову повістку та забезпечити її явку до суду на 19 грудня 2019 року (а. с. 57, т. 4). Вказаний лист отриманий адресатом 03 грудня 2019 року (а. с. 59, т.4).
 
Судова повістка, направлена на адресу, яка була вказана  ОСОБА_1 ,         а саме: АДРЕСА_1 повернулась до суду з відміткою «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (а. с. 63, т. 4).
 
Згідно пояснення секретаря судового засідання, 19 грудня 2019 року до суду зателефонувала представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 та повідомила суд про те, що остання не з`явиться в судове засідання, яке призначене на             19 грудня 2019 року, у зв`язку з тим, що вона перебуває на лікарняному, лікарняний лист буде надано суду пізніше (а. с. 66, т. 4).
 
19 грудня 2019 року ОСОБА_1 до суду не з`явилася.  
 
Отже ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про розгляд справи, який було призначено на 27 листопада  2019 року та 19 грудня           2019 року, оскільки з наявних у матеріалах справи документів, поданих останньою, та дзвінка її представника вбачається, що така була обізнана про дати вказаних судових засідань.
 
Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для залишення позовної заяви                    ОСОБА_1 без розгляду, оскільки належним чином повідомлений про розгляд справи позивач повторно не зв'явився в судове засідання, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав. 
 
Також судом враховано, що 29 березня 2019 року ОСОБА_1 подавала до суду клопотання про відкладення розгляду справи та заяву про відвід судді; 24 червня 2019 року ознайомлювалась із матеріалами справи;                  02 липня 2019 року представником ОСОБА_1 було подано заяву, у якій вказано, що остання не буде присутня у судовому засідання, оскільки перебуває на лікуванні;02 серпня 2019 року ОСОБА_1 подавала до суду заяву про захисника прав учасника судового процесу;розпискою                       від 07 жовтня 2019 року підтверджується, що ОСОБА_1 отримала ухвалу Київського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року, якою заяву ОСОБА_1 про відвід головуючого судді визнано необґрунтованою.
 
Верховний Суд зазначає, що норма, передбачена частиною п`ятою статті 223 ЦПК України, дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
 
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 07 липня             1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
 
Позивач як сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06).
 
Доводи заявника у касаційній скарзі про те, що вона перебувала на лікарняному, а тому не могла бути присутньою у судовому засіданні 19 грудня 2019 року й, відповідно, місцевий суд не мав права залишати її позовну заяву без розгляду, не можуть бути прийняті судом, оскільки вказані дії суду відповідають вимогам процесуального закону, тому що, як вбачається з матеріалів справи, остання була належним чином повідомлена про розгляд справи, який відбувся 27 листопада 2019 року та 19 грудня 2019 року, заяв про розгляд справи за її відсутністю не подавала, тому в силу приписів статей 223, 257 ЦПК України її позовна заява підлягала залишенню без розгляду.
 
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судами попередніх інстанцій не було порушено норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
При цьому колегія суддів вважає, що право ОСОБА_5 на доступ до суду не є порушеним, оскільки після усунення умов, що були підставою для залишення позову без розгляду, позивач має право звернутися до суду повторно відповідно до частини другої статті 257 ЦПК України, тому доводи касаційної скарги про порушення права заявника на судовий захист є безпідставними.
 
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої та апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають. 
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 19 грудня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 12 травня 2020 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді:	Є. В. Синельников    О. В. Білоконь   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   В. В. Шипович