ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 р.	Справа № 554/2914/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Русанової В.Б. ,
за участю: секретаря судового засідання - Губарєвої В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції  Христича Анатолія Васильовича на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19.06.2020 року (суддя Кіндяк І.С.; м. Полтава) по справі № 554/2914/20
за позовом ОСОБА_1        
до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції  Христича Анатолія Васильовича, третя особа: Управління патрульної поліції в Полтавській області    
про визнання дій протиправним та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області з адміністративним позовом до поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції  Христича Анатолія Васильовича (далі також - відповідач, поліцейський УПП), в якому просив суд:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДПО18 № 957802 від 26.03.2020, винесену відповідачем, та закрити провадження у справі відносно позивача за ч. 1 ст. 122, ч. 6 ст. 121, ч. 1 ст. 126 КУпАП відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначив, що він проходить службу в органах Національної поліції Управлінні стратегічних розслідувань в Полтавській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України та під час зупинки його транспортного засобу відповідачем він виконував оперативне доручення по кримінальному провадженню №42020171010000082 внесеного до ЄРДР 24.03.2020 року, рухався на службовому автомобілі ВАЗ 210994-20, д.н.з. НОМЕР_1 , із використанням номерного знаку автомобіля для «прикриття», переслідуючи «фігуранта» по вул. Маршала Бірюзова, 37 в м. Полтава. Діяв виключно в службовій необхідності з дотриманням заходів безпеки та оперативної конспірації. Реєстраційні документи на автомобіль в оригіналі знаходяться лише в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України (м. Київ), а по підрозділам надають завірену копію реєстраційного документу, тому жодного умислу з цього приводу не мав.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 19 червня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.
Постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 957802 від 26.03.2020 р. винесену інспектором роти № 2 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Христичем Анатолієм Васильовичем відносно гр. ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122, ч.6 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП, - скасовано, а провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122, ч.6 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП  - закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
В іншій частині вимог, про визнання дій інспектора роти № 2 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції, Христич Анатолія Васильовича , протиправними - відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19.06.2020 та ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги відповідач зазначає, що надані позивачем інспектору УПП посвідчення працівника поліції та довідка не можуть вважатися належними документами, які б давали можливість водієві транспортного засобу відступати від вимог ПДР. Відповідач вказує, що законодавством передбачено можливість відступати від ПДР водіям транспортних засобів, які здійснюють службове завдання за умови ввімкненого проблискового маячка. Однак на транспортному засобі, яким керував позивач, відсутні як світлові так і звукові спеціальні сигнали, тому дана вимога не була дотримана. У зв`язку з чим, посилання на п. 3.1, 3.2 ПДР України є необґрунтованим, а висновки суду про службову необхідність під час допущення порушень ПДР є передчасними та не підтверджуються належними та допустимими доказами по справі. Разом з цим відповідач вважає, що факт вчинення позивачем порушень ПДР, за які його притягнуто до відповідальності, підтверджується долученими до матеріалів справи належними доказами, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .  
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Сторони в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення справи, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не визнана судом обов`язковою, колегія суддів визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 26.03.2020р. інспектором роти № 2 Управління патрульної поліції у Полтавській області Департаменту патрульної поліції лейтенантом поліції Христичем Анатолієм Васильовичем винесено постанову серії ДПО18 № 957802 у справі про адміністративне правопорушення, відносно гр. ОСОБА_1 за ч.1 ст. 122, ч.6 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП та останнього було піддано адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 425.00 грн.
В постанови серії ДПО18 № 957802 від 26.03.2020р., зазначено, що 26.03.2020 о 10 год. 23 хв. в м. Полтава по вул. М. Бірюзова, 37 водій ОСОБА_1 під час руху на автомобілі ВАЗ 210994-20 рухався зі швидкістю 77 (сімдесят сім) км/год. чим порушив п.п. 12.4, 2.1, 2.4 (а) Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст. 122, ч.6 ст. 121, ч.1 ст. 126 КУпАП.
Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржена постанова у справі про адміністративне правопорушення, відносно позивача, прийнята відповідачем всупереч вимог ст. ст. 33, 251, 280 КУпАП.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до п.1.3 ПДР України, учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно п.1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з п. "б" 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. N 1306 (далі ПДР) водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).
Пунктом "в" 2.9 ПДР передбачено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу.
Відповідно до п. 12.4 ПДР України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. 
Частиною 1 ст. 126 КУпАП передбачено, що керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката "Зелена картка"), - тягне за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 6 ст. 121 КУпАП, керування водієм транспортним засобом, не зареєстрованим або не перереєстрованим в Україні в установленому порядку, його експлуатація без номерного знака або з номерним знаком, що не належить цьому засобу чи не відповідає вимогам стандартів, або з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим, -тягне за собою накладення штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з ст. 36 КУпАП, при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. 
Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень. 
Згідно ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Положеннями ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 4 Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу. (далі Інструкція № 1395)
Згідно з п. 9-10 розділу ІІІ Інструкції № 1395, розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до п. 1 розділу IV Інструкції № 1395, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, поліцейський виносить постанову по справі про адміністративне правопорушення.
Постанова виноситься у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених, зокрема частиною шостою статті 121 КУпАП.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступень його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Отже, особа, яка уповноважена розглядати справу про адміністративне правопорушення зобов`язана по-перше, встановити склад правопорушення, яким згідно статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність, по-друге, дослідити докази та оцінити їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).
Відповідно до підпункту 9 частини 1 статті 31 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", поліція може застосовувати такі превентивні заходи як застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 40 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII "Про Національну поліцію", поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Як свідчать матеріали справи, факт руху автомобіля ВАЗ 910994-90. номерний знак НОМЕР_2 . в населеному пункті зі швидкістю 77 км/год, при дозволених 50 км/год., підтверджується  наданим відповідачем фотознімком, здійсненим сертифікованим приладом TruCam LTІ 20/20. Вимірювання здійснено з відстані 132 м.
Лазерний вимірювач швидкості TruCam LT1 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.
Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.
Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.
Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.
Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.
Отже, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.
Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управління патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП від 04 жовтня 2018 року.
З огляду на встановлені судом апеляційної інстанції обставини, колегія суддів дійшла висновку, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст. 122 КУпАП, повністю підтверджується наданими відповідачем до матеріалів справи доказами.
Обґрунтовуючи правомірність своїх дій позивач посилається на положення п. 3.1 ПДР України відповідно до якого, водії оперативних транспортних засобів, виконуючи невідкладне службове завдання, можуть відступати від вимог розділів 8 (крім сигналів регулювальника), 10-18, 26, 27 та пункту 28.1 цих Правил за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору і спеціального звукового сигналу та забезпечення безпеки дорожнього руху.
За відсутності необхідності додаткового привертання уваги учасників дорожнього руху спеціальний звуковий сигнал може бути вимкнений.
Разом з тим колегія суддів відхиляє вказані посилання позивача, оскільки за змістом вказаної норми водієві оперативного транспортного засобу дозволяється відступати від вимог ПДР при виконанні невідкладного службового завдання виключно за умови увімкнення проблискового маячка синього або червоного кольору. Натомість, з наявних у матеріалах справи доказів судом встановлено, що на транспортному засобі позивача не встановлені проблискові маячки, тому посилання позивача на вказану норму ПДР, з якими помилково погодився суд першої інстанції, є необґрунтованими. Так само матеріали справи не містять доказів того, що позивач, керуючи транспортним засобом з перевищенням швидкості, виконував невідкладне службове завдання.  
Посилання позивача на довідку, видану начальником 2-го відділу УСР в Полтавській області (а.с. 8) в якій зазначено, що 26.03.2020 року оперуповноважений 2-го відділу УСР в Полтавській області ДСР НП України під час виконання оперативного завдання виїхав на адресу можливого перебування фігуранта у кримінальній справі ЄРДР № 42020171010000082 від 24.03.2020 на службовому автомобілі ВАЗ 210994 днз. НОМЕР_1 на вказаному автомобілі були встановлені державні номерні знаки прикриття у зв`язку з необхідністю конспірації рухаючись у м. Полтаві по вул. М. Бірюзова, оперуповноважений ОСОБА_1 побачив автомобіль фігуранта та почав його наздоганяти та в подальшому був зупинений працівниками патрульної служби в Полтавській області за перевищення швидкості руху, колегія суддів розцінює критично, з таких підстав.
Під час розгляду справи в судовому засіданні 06.10.2020, судом апеляційної інстанції, на виконання положень ст. 9 КАС України та з метою повного з`ясування обставин справи, було витребувано з  Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України належним чином засвідчені документи та інформацію необхідні для розгляду справи № 554/2914/20, а саме:  належним чином завірену копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль ВАЗ 210994-20, яким 26.03.2020 керував оперуповноважений 2-го відділу УСР в Полтавській області  ДСР НП України ОСОБА_1 ; інформацію, чи виконував ОСОБА_1 26.03.2020 оперативне доручення по кримінальному провадженню під час керування транспортним засобом ВАЗ 210994-20 та чи використовувалися 26.03.2020 на автомобілі ВАЗ 210994-20, яким керував ОСОБА_1 , номерні знаки для "прикриття" " НОМЕР_2 ".
На виконання вимог зазначеної ухвали суду, заступником начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України надано витребувані судом документи та відповідь від 20.20.2020 № 11158/55/04-2020 в якій зазначено, що Наказом Державної установи "Центр обслуговування підрозділів Національної поліції України" від 10 грудня 2019 року № 544 старшого лейтенанта поліції ОСОБА_1 , оперуповноваженого 2-го відділу (боротьби з транснаціональними та етнічними організованими злочинними групами) УСР в Полтавській області Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, закріплено за службовим автомобілем ВАЗ 210994-20, 2009 р.в., інвентарний номер НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 (штатна група СТ*опс 1-зм). 26 березня 2020 року ОСОБА_1 з метою виконання доручення слідчого управління Головного управління Національної поліції в Полтавській області від 04 березня 2020 року № 2287/115/24/05-2020 у кримінальному провадженні № 12020170000000019 від 21 січня 2020 року за частиною 2 статті 307 КК України на службовому автомобілі здійснював оперативно-розшукові заходи, спрямовані на встановлення місць проживання осіб, які займаються незаконним виготовленням і збутом наркотичних засобів та психотропних речовин, місць виготовлення наркотичних засобів, установлення транспортних засобів, якими користуються злочинці під час учинення злочинів. Проінформовано також, що станом на 26 березня 2020 року за вказаним транспортним засобом номерні знаки прикриття не закріплювалися.
Таким чином, інформація, зазначена у довідці, наданої позивачем до матеріалів справи, повністю не відповідає інформації, наданій заступником начальника Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, на виконання вимог ухвали суду, в тому числі, що стосується оперативних заходів, які здійснював позивач 26.03.2020, кримінального провадження, в межах якого здійснювалися такі заходи, а також щодо встановлення на службовому автомобілі ВАЗ 210994-20, за яким закріплено ОСОБА_1 , номерних знаків прикриття.
Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи, що долучена до матеріалів справи довідка не містить реєстраційного номеру, дати її створення та реквізитів УСР в Полтавській області, колегія суддів не приймає вказану довідку в якості належного та достовірного доказу у справі.
Оскільки за інформацією Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України станом на 26 березня 2020 року номерні знаки прикриття за транспортним засобом ВАЗ 210994-20, номерний знак НОМЕР_4 , не закріплювалися, а факт керування ОСОБА_1 вказаним автомобілем 26.03.2020 з номерним знаком НОМЕР_5 , що не належить цьому транспортному засобу, підтверджується належними у матеріалах справи доказами та не заперечується позивачем, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач правомірно притягнув позивача до адміністративної відповідальності за порушення вимог п. 2.9 "в" ПДР України.
Що стосується ненадання позивачем реєстраційних документів на транспортний засіб, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з п. "б" 2.1 Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон).
Позивач стверджує, що реєстраційні документи на автомобіль в оригіналі знаходяться лише в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України (м. Київ), а по підрозділам надають завірену копію реєстраційного документу. 
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.09.2017  № 757 затверджено Порядок використання і зберігання транспортних засобів Національної поліції України, який  регулює правові відносини органів і підрозділів Національної поліції України, які мають на балансовому обліку та/або експлуатують транспортні засоби, у сфері придбання, використання, зберігання, технічного обслуговування і ремонту транспортних засобів, розроблення заходів щодо забезпечення безаварійної експлуатації службового автотранспорту, організації контролю за дотриманням безпеки дорожнього руху штатними та позаштатними водіями.
Пунктом 6 цього Порядку встановлено, що свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, дозволи на встановлення та використання спеціальних світлових і гучномовних пристроїв, а також страхові поліси видаються штатним та позаштатним водіям з обов`язковою фіксацією їх видачі в акті закріплення (передачі) транспортного засобу (додаток 1).
Передача свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, дозволів на встановлення та використання спеціальних світлових і гучномовних пристроїв, страхових полісів між водіями впродовж кожної зміни відображається у відповідних розділах журналу виїзду та повернення транспортних засобів (додаток 2).
Згідно з п. п. 10-12 Порядку № 757, для організації закріплення транспортних засобів штатні та/або позаштатні водії складають відповідний рапорт (заяву), погоджують його з безпосереднім керівником і надають на погодження керівництва органів поліції, після погодження якого в органах поліції готується відповідний організаційно-розпорядчий акт про закріплення транспортного засобу.
В організаційно-розпорядчих актах органів поліції про закріплення транспортних засобів за штатними та позаштатними водіями обов`язково зазначаються марка, модель цих транспортних засобів, рік їх виготовлення, інвентарний номер, ідентифікаційний (VIN) / шасі номер, номерний знак, підрозділ, у якому вони використовуються, штатна група (підгрупа), посада, звання (за наявності) та П. І. Б. водіїв, за якими вони закріплюються.
На підставі організаційно-розпорядчих актів органів поліції про закріплення транспортних засобів за водіями складаються акти закріплення (передачі) транспортних засобів, у яких також фіксуються усі подальші закріплення інших транспортних засобів за цими водіями.
Отже, положеннями вказаного Порядку передбачено, що свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів видаються штатним та позаштатним водіям, що фіксується в акті закріплення (передачі) транспортного засобу складеного за формою, передбаченого додатком 1 до Порядку № 757. 
Як вже було зазначено, згідно наданої Департаментом стратегічних розслідувань Національної поліції України, ОСОБА_1  закріплено за службовим автомобілем ВАЗ 210994-20, 2009 р.в., інвентарний номер НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_4 . Таким чином, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу підлягало передачі позивачеві під час закріплення за ним зазначеного автомобілю, що повинно бути відображено в акті про закріплення транспортного засобу.  
За таких обставин, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ВАЗ 210994-20, номерний знак НОМЕР_4 знаходиться в Департаменті стратегічних розслідувань Національної поліції України. 
Оскільки позивачем не було надано на вимогу інспектора УПП реєстраційного документу на транспортний засіб, колегія суддів вважає, що відповідач обґрунтовано притягнув ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення п. "б" 2.1 Правил дорожнього руху.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на встановлені у справі обставини, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. 
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову..
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу поліцейського роти №2 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції  Христича Анатолія Васильовича   задовольнити.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 19.06.2020 року по справі № 554/2914/20  скасувати.
Прийняти постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовити. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	Т.С. Перцова    В.Б. Русанова