ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7211/20 Справа № 204/1248/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Токар Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Каратаєвої Л.О.
 
суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,
 
за участю секретаря судового засідання – Літвінової А.Г.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” на рішення Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська від 15 травня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба Віталій Миколайович про скасування права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, - 
                                В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ “ПриватБанк” про скасування права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки. Просив, скасувати рішення про державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру АДРЕСА_1 , яке вчинено 28.11.2016 року у позасудовому порядку приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В.М. за індексним номером рішення 32639163 на підставі Іпотечного договору № DNDZG40000007154/2 від 24.04.2008 року за реєстровим № 1022; скасувати державну реєстрацію права власності відповідача на квартиру АДРЕСА_2 , яке вчинено 01.12.2016 року у позасудовому порядку приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В.М. за індексним номером рішення 32750661 від 06.12.2016 року на підставі Іпотечного договору №DNDZG40000007154/1 від 24.04.2008 року за реєстровим №1013; стягнути сплачений судовий збір.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк», третя особа – приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Верба В.М. про скасування права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки – задоволено частково. Скасовано запис про реєстрацію права власності № 17751381 від 28.11.2016 р., вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В.М., яким проведена реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер 1100698712000) за ПАТ КБ “ПриватБанк”, внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32638163 від 30.11.2016 року на підставі Іпотечного договору № DNDZG40000007154/2 від 24.04.2008 року реєстровий № 1022. Скасовано запис про реєстрацію права власності № 17845617 від 01.12.2016 р., вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В.М., яким проведена реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер 1107379512101) за ПАТ КБ “ПриватБанк”, внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Верби В.М. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 32750661 від 06.12.2016 року на підставі Іпотечного договору № DNDZG40000007154/1 від 24.04.2008 року реєстровий № 1013. В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено. Стягнуто з АТ КБ “ПриватБанк” на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп.
Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ “ПриватБанк”, звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило, скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позовних вимог (а.с.60-64). 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що позивач був повідомлений про задоволення вимог банку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, банк діяв відповідно до вимог Законів України «Про іпотеку» та «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно». 
ОСОБА_1 скористався своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України та подав відзив на апеляційну скаргу.
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Судом першої інстанції встановлено, 24 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», який перейменовано в Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», укладено договір про іпотечний кредит №DNDZG40000007154, відповідно до умов якого кредитор зобов`язується надати позичальнику грошові кошти в сумі 609787,50 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних, а також інших платежів на умовах і в порядку, визначених цим договором, сплатити винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 2% від суми виданого кредиту, зі строком погашення не пізніше 24 квітня 2038 року (т.1 а.с.67-75).
Також, 24 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладено іпотечний договір № DNDZG40000007154/1, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає із Договору про іпотечний кредит, передає нерухоме майно житлового призначення, а саме квартиру АДРЕСА_2 , в іпотеку. Згідно п.4.2 вказаного договору, звернення стягнення за цим Договором здійснюється на підставі цього Договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду (т.1 а.с.82-85).
24 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладено другий іпотечний договір №DNDZG40000007154/2, відповідно до умов якого іпотекодавець з метою забезпечення належного виконання зобов`язання, що випливає із Договору про іпотечний кредит, передає нерухоме майно житлового призначення, а саме квартиру АДРЕСА_1 , в іпотеку. Згідно п.4.2 вказаного договору, звернення стягнення за цим Договором здійснюється на підставі цього Договору, виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду (т.1 а.с.86-89).
Того ж дня, 24.04.2008 року, між ОСОБА_1 та відповідачем, додатково до кожного іпотечного договору, було укладено договори про задоволення вимог іпотекодержателя, метою укладення яких, згідно п.2 було визначення способів та порядку позасудового звернення стягнення на Предмет іпотеки для задоволення вимог іпотекодержателя за кредитним договором у випадках передбачених п.3.1-3.3 цього договору (т.1 а.с.90-93).
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №84642983 від 10.04.2017 року, вбачається, що 28 листопада 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В.М. було звернуто позасудове стягнення на підставі іпотечного договору №DNDZG40000007154/2 від 24.04.2008 року на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом державної реєстрації права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» за індексним номером № 32638163 (т.1 а.с.200-202).
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №84642390 від 10.04.2017 року, вбачається, що 01 грудня 2016 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Вербою В.М. також було звернуто позасудове стягнення на підставі іпотечного договору №DNDZG40000007154/1 від 24.04.2008 року на квартиру АДРЕСА_2 , шляхом державної реєстрації права власності за ПАТ КБ «Приватбанк» за індексним номером № 32750661 (т.1 а.с.203-205).
Заочним рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 23.10.2018 року у цивільній справі №201/5498/18 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 26 жовтня 2017 року, зареєстрований у реєстрі за №10183, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів у сумі 2430927,90 грн. (т.1 а.с.127-128).
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 10.01.2019 року у цивільній справі №2-923/11 визнано недійсною з моменту укладання додаткову угоду від 17 вересня 2008 року до договору про іпотечний кредит №DNDZG40000007154 від 24 квітня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , згідно умов п.п.1.1,8.1 якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти в розмірі 129455,657 доларів США на купівлю квартири, справа перебувала в провадженні суду з 02.08.2010 року (т.1 а.с.129-131). Зазначене рішення було оскаржене відповідачем та було залишене без змін Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.09.2019 року (ЄДРСР № 84600717).
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 09 жовтня 2019 року задоволено клопотання представника позивача та витребувано з відділу Державної реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур реєстраційні справи приватного нотаріусу Дніпровського міського управління юстиції Верби В.М. про державну реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» за договорами про задоволення вимог іпотекодержателя від 24 квітня 2008 року на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 .
На виконання ухвали суду, з Відділу Державної реєстрації майнових прав Управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради надійшов лист від 25.10.2019 року № 06/3356-2.1-19/1719, яким повідомлено суд, що станом на 25.10.2019 року, документи щодо реєстраційних дій на зберігання від нотаріуса не надходили (т.1 а.с.172).
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із їх доведеності та обґрунтованості. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду. 
Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
Частиною 3 цієї статті визначено, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року N898-IV у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Статтею 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.
Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Частинами 2 та 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.
Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:
- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;
- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Пунктом 4.2 Іпотечних договорів № DNDZG40000007154/1 та № DNDZG40000007154/2 від 24 квітня 2008 року, зареєстрованих в реєстрі за №1013 та №1022, передбачено, що звернення стягнення за Договором здійснюється на підставі цього Договору, виконавчого напису або за рішенням суду.
Пунктом 4.3. Іпотечних договорів, в свою чергу передбачено, що даний пункт цього Договору є застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, яке надає право Іпотекодержателю звернути стягнення на Предмет іпотеки, на підставі цього Договору, шляхом:
- продажу від свого імені Предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Цим договором Іпотекодавець уповноважує Іпотекодержателя подавати та отримувати від імені Іпотекодавця довідки та документи, які необхідні для підготовки Предмета іпотеки для продажу, (витяги з реєстру обтяжень, довідку з Бюро технічної інвентаризації інше), сплачувати всі необхідні платежі, підписати договір купівлі продажу Предмету іпотеки, а також виконувати всі інші дії, які пов`язані з продажем Предмету іпотеки. У разі продажу Предмета іпотеки, Іпотекодавець доручає Іпотекодержателю отримати грошові кошти, виручені від продажу та спрямувати їх на погашення витрат Іпотекодержателя та Заборгованості за Договором про іпотечний кредит. Якщо предмет іпотеки буде продано за суму більшу, ніж сума заборгованості та витрат Іпотекодержателя, залишок грошових коштів від його продажу Іпотекодержатель повертає Іпотекодавцю. -прийняття Предмета іпотеки у власність, в порядку ст. 37 Закону України «про іпотеку». При цьому це застереження визначається сторонами як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя (т.1 а.с.84).
Таким чином, Банк мав право, відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки таким договорами передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, що міститься в застереженні про задоволення вимог іпотекодержателя (п.п.2 п. 4.3). Такі договори є чинними, доказів іншого суду не надано.
Встановлюючи обставини, щодо дотримання порядку позасудового звернення стягнення, відповідачем, суд першої інстанції вірно виходив з наступного.
Пунктом 60 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі – Порядок), передбачено, що для державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, також подається документ, що підтверджує наявність факту згоди іпотекодержателя або контролюючого органу на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.
Крім того, пунктом 61 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:
1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;
2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;
3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).
У наведених вище правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у ст. 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових правна нерухоме майно та їх обтяжень» та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.
Таким чином, на державного реєстратора під час вчинення відповідної реєстраційної дії законом покладено обов`язок не тільки формально перевірити наявність поданих документів за переліком, передбаченим п. 61 Порядку, необхідних для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й, передусім, встановити їх відповідність вимогам законодавства.
Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної 11.04.2017 року у справі № 21-1458а16, для перереєстрації права власності на підставі іпотечного застереження, кредитор, серед іншого повинен подати державному реєстратору копію вимоги про усунення порушень, докази її направлення та отримання іпотекодавцем, зокрема надати документ, що підтверджує факт завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотекодержателя, яким є повідомлення про вручення поштового відправлення, оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.
Рішення суб`єкта владних повноважень про реєстрацію права власності, вчинене без наявності зазначених документів є протиправним.
Аналогічна позиція викладена також у постанові Великої палати Верховного Суду від 16.05.2018 №320/8269/15-ц.
Як встановлено судом, жодних доказів факту направлення Банком такого повідомлення та в свою чергу, доказів його отримання іпотекодавцем (копії повідомлення-вимоги, описів вкладення у цінний лист, докази оплати послуг поштового зв`язку, тощо) - матеріали справи не містять, будь-яких документів, банком на підтвердження своєї позиції надано не було. Тобто докази виконання вимог Порядку щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником письмової вимоги іпотеко держателя - відсутні. Окрім того, суд зазначає, що у сторін існують численні судові спори щодо існування кредитних зобов`язань взагалі, наявності факту їх порушення боржником, встановлення їх дійсного обсягу, тобто розмір боргу не підтверджено та є предметом судового спору сторін.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
Ухвалою Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 05 березня 2020 року задоволено клопотання представника позивача та ухвалено витребувати у приватного нотаріусу Дніпровського міського управління юстиції Верби В.М. реєстраційні справи про державну реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» за договорами про задоволення вимог іпотекодержателя від 24 квітня 2008 року на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 .
Зазначена ухвала отримана третьою особою - приватним нотаріусом Дніпровського міського управління юстиції Вербою В.М. 05.03.2020 року, згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, однак жодних документів на її виконання чи повідомлень про неможливість подання таких доказів, суду надано не було (т.1 а.с.240).
Відповідачем не надано суду, будь-яких копій документів, які банк, надав нотаріусу для реєстрації за собою права власності на іпотечні квартири, Відповідач повідомив, що такі документи у банку відсутні їх жодних копій/оригіналів для вивчення та долучення до матеріалів справи відповідачем також надано не було.
Зазначене поряд із обов`язком відповідача, встановленим ч.1 ст.81 ЦПК України довести обставини на які він посилається (зокрема тверджень про виконання вимог ст.35 Закон України «Про іпотеку») є підставою для відхилення доводів відповідача, що ним було подано усі необхідні документи для здійснення державної реєстрації права власності на квартири та те, що така реєстрація відбулась із додержанням вимог закону.
Суд першої інстанції правильно встановив, з чим погоджується і колегія суддів, що повідомлення про застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя на адресу позивача не направлялось, що свідчить про невиконання і порушення вимог статей 35-37 Закону України «Про іпотеку» та п.60-61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 в їх системному зв`язку.
Тому є правильний висновок, що відповідачем було незаконно проведено державну реєстрацію права власності на квартири за собою, без дотримання процедури вимог статей 35-37 Закону України «Про іпотеку», п.60-61 Порядку та умов іпотечних договорів.
Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладених у постановах від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18, від 16 січня 2019 року у справі №755/9555/18 та 29 травня 2019 року по справі № 367/2022/15-ц, оскільки відповідно до ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію за особою права власності є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту набуття такою особою відповідного права власності, натомість, як вказувалось вище, судом встановлено факт незаконності дій банку та рішень державного реєстратора про реєстрацію за іпотекодержателем права власності на предмети іпотеки, внаслідок якого було здійснено спірні записи.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, передбачених ст. 376 ЦПК України порушень норм матеріального чи процесуального права, які б могли призвести до скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін. 
Керуючись ст. 367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –
п о с т а н о в и л а:
       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» – залишити без задоволення.
       Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2020 року – залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Судді: