Ухвала
 
20 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 390/1700/19
провадження № 61-14862ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу Коваленко Галина Григорівна, про визнання недійсними договорів мін,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу Коваленко Г. Г., про визнання недійсними договорів міни.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_8 , у зв`язку із чим відкрилася спадщина на земельні ділянки, кадастровий номер 3522580300:03:000:0601, площею 6,2549 га, та кадастровий номер 3522580300:03:000:0602, площею 5,9547 га, які розташовані на території Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Він, як спадкоємець за законом, 28 вересня 2015 року отримав витяги з Державного земельного кадастру про вказані земельні ділянки, з яких стало відомо, що 13 листопада 2013 року ОСОБА_8 уклав два договори міни, згідно з якими передав у власність ОСОБА_2 вказані земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_8 належні їй на праві приватної власності земельні ділянки кадастровий номер 3522580300:03:000:2498 та 3522580300:03:000:2498 загальною площею по 0,01 га, які розташовані на території Аджамської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області. Обмін земельних ділянок проведено без грошової доплати. Договори міни укладено з порушенням пункту 15 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України, яким встановлено заборону відчуження земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельних часток (паїв). Відповідно до висновків Верховного Суду України, які викладено у постановах від 05 листопада 2014 року, 11 лютого 2015 року та 10 травня 2018 року, обмінюватися земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть тільки за схемою «пай на пай».
 
Посилаючись на невідповідність договорів міни вимогам закону, позивач просив суд визнати недійсними договори міни від 13 листопада 2013 року, зареєстровані за № 1268 та № 1264.
 
Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2020 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2020 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що відповідно до норм Земельного кодексу України дозволено, як виняток, обмін земельної ділянки сільськогосподарського призначення на іншу земельну ділянку відповідно до закону. Спірні договори міни укладені з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому підстави для визнання цих договорів недійсним відсутні. При вирішенні спору суди попередніх інстанцій застосували правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 227/1506/18. 
 
08 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У поданій касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не наводить передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України підстав касаційного оскарження судового рішення. Саме по собі посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права без зазначення на обґрунтування випадків (випадка), перелічених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                        v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Враховуючи те, що заявник не виконав вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судового рішення, така скарга підлягає поверненню заявнику.
 
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
 
Керуючись статями 389, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2020 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 вересня 2020 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , приватний нотаріус Кіровоградського районного нотаріального округу Коваленко Галина Григорівна, про визнання недійсними договорів мін повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
 
Суддя                                                                                                        О. В. Ступак