РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/5658/20
Провадження № 22-ц/4815/967/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Боймиструка С. В., Шимківа С.С.,
секретар судового засідання – Пиляй І. С.,

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – Акціонерне товариство «Укрзалізниця»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2020 року у складі судді Ковальова І. М., ухвалене в м. Рівне о 15 годині 40 хвилин, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу «По особовому складу» від 03 квітня 2020 року №662-ос, визнання протиправним та скасування наказу «По особовому складу» від 08 квітня 2020 року №687-ос, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що на підставі укладеного письмового трудового договору від 21.01.2019 № 12-2019 позивач обіймав посаду та виконував обов`язки директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця» з встановленим строком трудових правовідносин до 20.01.2021 включно. Зазначає, що наказом від 03.04.2020 № 662/ос його звільнено з займаної посади за невиконання п.п. 7.3.4.1. п. 7.3.4. розділу 7 трудового договору від 21.01.2019 № 12-2019 згідно п. 8 ст. 36 Кодексу законів про працю України. Позивач вважає, що звільнений він незаконно, оскільки підстав для дострокового припинення дії трудового договору не було. Вказує, що умови трудового договору виконав належним чином та в повному обсязі, а підстави звільнення є надуманими та не відповідають дійсності. Із врахуванням уточнених позовних вимог просив суд визнати протиправним та скасувати наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» «По особовому складу» від 03 квітня 2020 року № 662/ос про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки Акціонерного товариства «Українська залізниця» та визнати протиправним та скасувати наказ від 08 квітня 2020 року № 687/ос про внесення змін до наказу по особовому складу від 03 квітня 2020 року № 662/ос про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця» в частині дати звільнення.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2020 року вказаний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ акціонерного товариства «Українська залізниця» «По особовому складу» від 03 квітня 2020 року №662-ос. Визнано протиправним та скасовано наказ акціонерного товариства «Українська залізниця» «По особовому складу» від 08 квітня 2020 року №687-ос. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки Акціонерного Товариства «Українська залізниця». Стягнуто з Акціонерного Товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді. Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки Акціонерного Товариства «Українська залізниця» та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, в межах стягнення суми за один місяць, допущено до негайного виконання.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване тим, що позивачем виконані умови пункту 2.2.17 трудового Договору, критерії якості роботи в строки, встановлені Договором, розроблені та затверджені його безпосереднім керівником. А обґрунтування заперечень відповідача про те, що розроблені критерії якості на виконання п. 2.2.17 трудового договору, мали бути подані на затвердження безпосередньому керівнику позивача, тобто голові правління АТ «Укрзалізниця», або одному із членів його правління, суперечать умовам Договору та Положенню про Департамент економічної та інформаційної безпеки акціонерного товариства «Українська залізниця».

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи АТ «Укрзалізниця» оскаржило його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що звільнення позивача відповідає положенням трудового Договору, укладеного з позивачем. Пояснює, що п. 2.2.17 трудовим договором зобов`язано позивача надати безпосередньому керівнику на затвердження критерії якості роботи. Додає, що безпосереднім керівником позивача є голова правління АТ «Укрзалізниця», яким, власне і підписано трудовий договір в якості роботодавця. Стверджує, що в порушення вказаних умов директором Департаменту економічної та інформаційної безпеки ОСОБА_1 станом на 21.03.2020 року не виконано належним чином обов`язку подати органу, уповноваженому власником АТ «Укрзалізниця» - голові правління АТ «Укрзалізниця» або члену правління, проект критеріїв якості роботи. Вказує на неправильне застосування судом ст.233 КЗпП України та пояснює, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду за захистом своїх трудових прав, оскільки про зміст укладеного трудового договору, яким регламентовано обов`язки позивача, він дізнався в день укладення, тобто 21.01.2019 року, проте в тримісячний строк не оскаржив ні весь договір, ні його окремі положення. Звертає увагу на порушення місцевим судом ст. 235 та 236 КЗпП України, які виявилися в тому, що суд, стягнувши на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення, не визначив грошову суму, яка підлягає стягненню на користь позивача з відповідача. Вказує на порушення процесуальних норм, адже судом прийнято до розгляду позовну заяву, у якій не зазначено ціну позову в частині стягнення грошових коштів, а тому неможливо встановити порядок розгляду справи, оскільки ціна позову є вирішальним критерієм для суду при вирішенні питання про те, чи підлягає справа розгляду в порядку загального позовного, чи в порядку спрощеного провадження. Звертає увагу на те, що середній заробіток за час вимушеного прогулу за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця та не входить до структури заробітної плати. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 вважає рішення суду законним, обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу – відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до частково задоволення.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено: ОСОБА_1 працював у Публічному акціонерному товаристві «Українська залізниця» з 23.08.2018 року на посаді заступника директора Департаменту безпеки ПАТ «Укрзалізниця».

21 січня 2019 року між Акціонерним товариством «Українська залізниця» та ОСОБА_1 укладено строковий трудовий договір № 12-2019 відповідно до якого ОСОБА_1 призначено на посаду директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця» на умовах договору до 20.01.2020 року (по тексту трудовий Договір).

21 січня 2019 року між Акціонерним товариством «Українська залізниця» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 2 до трудового Договору від 21.01.2019 № 12-2019, відповідно до якої строк дії Договору продовжено до 20.01.2021 року, шляхом викладення п. 8.1. Договору в новій редакції.

Відповідно до п. 1.1. трудового Договору, Працівник зобов`язується виконувати обов`язки, визначені Договором, посадовою інструкцією та локальними нормативними актами Товариства, а Товариство зобов`язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Працівника. 

Працівник підзвітний директору з безпеки АТ «Укрзалізниця» (п. 1.3. Договору). Такі положення також закріплені в наказі № 2030/ос від 25.10.2019 «По особовому складу».

Пунктом 2.2.17 трудового Договору працівник зобов`язаний розробити проект критеріїв якості роботи для своєї посади та подати їх на затвердження своєму безпосередньому керівнику згідно з організаційною структурою Товариства не пізніше 2 (двох) місяців з моменту укладення Договору. Положення цього пункту не застосовуються до Працівника, якщо Критерії якості роботи для відповідної посади були розроблені та затверджені до укладення Договору.

Підстави зміни, припинення та розірвання трудового Договору, передбачені п.п. 7.3.4.1. п.7.3.4. розділу 7 Договору, де зазначено, що для прийняття рішення про припинення Договору з ініціативи Товариства можуть бути невиконання Працівником повністю або частково вимог пункту 2.2.17 договору (щодо розробки та затвердження критеріїв якості роботи).

03.04.2020 року в.о. голови правління Ж.Марчеком та член правління Ф. Буреш видали наказ № 662/ос по особовому складу, яким звільнено ОСОБА_1 03.04.2020 року з посади директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Укрзалізниця» за невиконання п.п. 7.3.4.1., п. 7.3.4. розділу 7 трудового Договору від 21.01.2019 № 12-2019 згідно пункту 8 статті 36 Кодексу законів про працю України. Як зазначено в наказі, підставою звільнення є доповідна ЦЦУП-10/655 від 03.04.2020; п.п. 7.3.4.1., п. 7.3.4. розділу 7 трудового договору від 21.01.2019 № 12-2019.

Наказом від 08.04.2020 № 687/ос «По особовому складу» внесені зміни до наказу від 03.04.2020 № 662/ос в частині дати звільнення. Датою звільнення ОСОБА_1 встановлено 09.04.2020 р.

В доповідній записці № ЦЦУП-10/655 від 03.04.2020, направленій директором з управління персоналом та соціальної політики ОСОБА_2 , виконуючому обов`язки голови правління «Укрзалізниця» Ж. Марчеку зазначено, що директором Департаменту економічної та інформаційної безпеки ОСОБА_1 станом на 21.03.2019 не подано на свого безпосереднього керівника проект критеріїв якості роботи. 

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги про незаконність наказу про звільнення, ОСОБА_1 у позовній заяві вказав, що умови пункту 2.2.17 трудового Договору ним були виконані вчасно, розроблені критерії якості роботи та подані безпосередньому керівнику – директору з безпеки АТ «Укрзалізниця» на затвердження.

Такі доводи позовних вимог підтверджені доказами, які долучені до матеріалів справи.

Факт подачі ОСОБА_1 для затвердження розроблених ним критеріїв якості роботи директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки підтверджується штампом АТ «Укрзалізниця» на супровідному листі, із зазначенням реєстраційної вхідної кореспонденції № ЦБ-12/283 від 26.02.2019 р. В супровідному листі зазначено, що даний документ розроблений та поданий на виконання п. 2.2.17 трудового Договору.

Матеріали справи містять розроблені та підписані ОСОБА_1 критерії якості роботи директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця» від 26.02.2019 року, на яких у верхньому правому кутку є відмітка: Затверджую. Підпис. Директор з безпеки АТ «Укрзалізниця» А. О. Морковкін, 26.02.2019р.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказував, що долучені до позовної заяви Критерії якості роботи директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця» не є документом, який виконаний відповідно до умов п. 2.2.17 трудового Договору. Такі аргументи заперечень відповідач обґрунтував тим, що позивач зобов`язаний був подати Критерії на затвердження голові правління АТ «Укрзалізниця» або члену правління, а затвердження Критеріїв директором з безпеки АТ «Укрзалізниця», підтверджує факт невиконання ОСОБА_1 п. 2.2.17 трудового Договору.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, пославшись на Положення Департаменту економічної та інформаційної безпеки акціонерного товариства «Українська залізниця», прийшов до правильного висновку, що позивачем умови пункту 2.2.17 трудового Договору виконані, Критерії якості роботи розроблені та затверджені його безпосереднім керівником в строки встановлені Договором.

Суд першої інстанції у своєму рішенні вірно зазначив, що заперечення відповідача спростовуються умовами трудового Договору, де в п.1.3 зазначено, що Працівник підзвітний директору з безпеки АТ «Укрзалізниця».

Окрім цього, відповідно до п.1.3. Положення про Департамент економічної та інформаційної безпеки акціонерного товариства «Українська залізниця», в редакції затвердженої згідно наказу від 18.01.2019 року № 031, Департамент підпорядковується голові правління Товариства та Директору з безпеки Товариства.

Доповідна записка директора з управління персоналом та соціальної політики Є. Козака № ЦЦУП-10/655 від 03.04.2020р., яка стала підставою звільнення ОСОБА_1 , окрім вказівки на порушення останнім п. 2.2.17 трудового Договору, містить інформацію про невиконання ОСОБА_1 . Положення про оцінку результатів діяльності працівників апарату управління, які працюють на умовах трудових договорів щодо розроблення карти критеріїв якості за звітні періоди 4 кварталу та 2019 року. Зазначене не може бути підставою для розірвання трудового Договору з ініціативи Товариства згідно п. 8 ст. 36 КЗпП України, оскільки така підстава звільнення не передбачена трудовим законодавством та умовами Договору. 

Інших підстав, окрім невиконання позивачем п 2.2.17, для припинення трудового Договору оскаржуваний наказ не містить. А тому, посилання відповідача на те, що в доповідній записці є інформація про невиконання ОСОБА_1 вказівки члена правління, зокрема в частині розроблення та подання картки критеріїв якості роботи (КПЄ) показників якості на звітні періоди 4 кварталу та 2019 року (відповідно до встановленої форми) голові правління Товариства або, за його відсутності, особі, яка виконувала його обов`язки, є безпідставні.

Відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

З огляду на вищенаведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про незаконність наказу від 03 квітня 2020 року №662-ос про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Департаменту економічної та інформаційної безпеки АТ «Українська залізниця», а тому наказ підлягає скасуванню у судовому порядку з поновленням ОСОБА_1 на посаді та скасування наказу Акціонерного товариства «Українська залізниця» «По особовому складу» від 08 квітня 2020 року №687-ос, який є похідним від наказу №662-ос03 квітня 2020 року.

Судом першої інстанції задоволені вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді. 

В цій частині рішення суду не відповідає вимогам трудового законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до моменту його звільнення на займаній посаді та з тими ж умовами праці (функції, оплата праці), що й до звільнення.
Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України  при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно ст. 236 КЗпП України разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Задовольняючи позивні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин і ст. 235 КЗпП України і ст. 236 КЗпП України, не розмежувавши сфери їх дії та не з`ясувавши дійсний зміст спірних правовідносин. 

Верховним Судом неодноразово роз`яснено, що позивач при застосуванні ст. 235 та ст. 236 КЗпП України має різний правовий статус. Виплата за ст. 235 КЗпП України залежить від законності/незаконності звільнення, а при застосуванні ст. 236 КЗпП України першочергово слід довести факт невиконання судового рішення.

Оскільки, судом в цій частині не обрахована сума, що підлягає стягнення за час вимушеного прогулу у відповідності до і ст. 235 КЗпП України за період з дня звільнення до ухвалення судом першої інстанції рішення про поновлення на роботі, рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог про стягнення середньомісячного заробітку.

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 8 лютого 1995 року №100, при обчисленні середньої заробітної плати включаються як основна заробітна плата, так і доплати і надбавки, виробничі премії.  Середньомісячна заробітна плата для оплати вимушеного прогулу обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи.  Нарахування виплат, що обчислюються з середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів.

З наданих до апеляційного суду довідок по заробітній платі ОСОБА_1 за лютий-березень 2020 року видно, що середньоденна заробітна плата позивача складає 6 346, 69 грн. У зв`язку з чим оплата вимушеного прогулу з 04 квітня 2020 року по 01 червня 2020 року (35 робочих днів) становить 222 134 гривні 15 копійок.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю  або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового  рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність  висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2020 року в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу по день фактичного поновлення на посаді задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (м.Київ, вул.Тверська, 5, КОД ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 04 квітня 2020 року по 01 червня 2020 року в розмірі 222 134 (двісті двадцять дві тисячі сто тридцять чотири) гривні 15 копійок.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Відновити дію рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 червня 2020 року в частині, що залишена без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 жовтня 2020 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.

Судді:                                                        Боймиструк С. В.
                                       
                       Шимків С. С.