П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 420/479/19	
Головуючий в 1 інстанції: Білостоцький О.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І.О.
суддів: Стас Л.В., Шеметенко Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Одеський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі - ГУПФ України в Одеській області), в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо відмови у перерахунку пенсії, виходячи зі складу грошового забезпечення, визначеного ч.2 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII) та проведення її виплати частинами;
- зобов`язати здійснювати виплату пенсії загальною сумою (виключаючи поетапність виплат нарахованої пенсії), розраховуючи її, виходячи зі складу грошового забезпечення за посадою, визначеного ч.2 ст. 9 Закону №2011-XII, враховуючи посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавку за вислугу років, надбавку за службу в умовах режимних обмежень, надбавку за особливості проходження військової служби, премію, станом на 01 квітня 2018 року, починаючи з 01 квітня 2018 року, з урахуванням виплаченого.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що однією з умов пенсійного забезпечення військовослужбовців є визначення видів грошового забезпечення, які враховуються при обчисленні пенсії.
Позивач вважає, що має право на перерахунок пенсії з урахуванням зазначених складових, згідно з частиною 3 статті 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ), в якій вказано, що пенсії особам, зокрема офіцерського складу, обчислюються з урахуванням, у тому числі, щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій, в розмірах установлених законодавством.
Водночас ГУПФ України в Одеській області, перераховуючи йому пенсію, з 01 січня 2018 року, на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі – Постанова №704) та Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі – Постанова №103), протиправно не включило всі складові грошового забезпечення, які повинні враховуватися при перерахунку пенсії.
Понад те, виплата 50 % суми підвищення пенсії з 01 січня 2018 року суперечить меті та спрямованості Закону №2262, а посилання суб`єкта владних повноважень на Постанову №103 є протиправним, оскільки вона погіршує становище позивача в частині строків виплати належної йому пенсії.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії ГУПФ України в Одеській області щодо виплати ОСОБА_1 сум підвищення пенсії з 01 січня 2018 року у розмірі - 50 відсотків, а з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року у розмірі - 75 відсотків, визначених станом на 01 березня 2018 року.
Зобов`язано ГУПФ України в Одеській області провести ОСОБА_1 з 01 січня 2018 року виплату пенсії у розмірі 100% суми підвищення пенсії, визначеної станом на 01 березня 2018 року, із урахуванням раніше виплачених позивачу сум.
В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив із того, що право позивача на отримання 100% перерахованої з 01 січня 2018 року пенсії було порушено через прийняття Кабінетом Міністрів України Постанови №103, яка скасована судом та є нечинною.
Разом з тим, суд першої інстанції наголосив, що у постанові від 11 березня 2020 року у зразковій справі №160/3586/19 Велика Палата Верховного Суду вказує на неможливість регулювання Кабінетом Міністрів України питання строків виплати доплат до пенсії за результатами проведеного перерахунку, а також розмірів такої доплати. Наявність у Кабінету Міністрів України права «встановлювати порядок перерахунку пенсії» не є тотожним та не визначає «право встановлювати відстрочку або розстрочку виплати пенсії», тобто змінювати часові межі виплати пенсії.
Відмовляючи в задоволенні іншої частини позову, суд першої інстанції зазначив, що Пенсійний фонд діяв у відповідності до чинного законодавства та правомірно не врахував додаткові види грошового забезпечення при проведенні перерахунку пенсії позивачу.

Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ГУПФ України в Одеській області просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким ОСОБА_1 відмовити в позові в повному обсязі.
Так, скаржник вказує, що виплати перерахованої пенсії у розмірах, визначених Постановою №103, не призвели до зменшення розміру пенсії, яку позивач отримував до проведення такого перерахунку та не звужує обсягу вже набутих ним прав. До того ж, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 12 грудня 2018 року у справі №640/3858/18 набрало законної сили 05 березня 2019 року, а тому підстави для проведення нарахування і виплати з 01 січня 2018 року 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01 березня 2018 року, відсутні.
До того ж, мотивами для скасування судового рішення, скаржник указує  неврахування судом першої інстанції рішення Конституційного суду України від 13 травня 1997 року №1-зп,  яким закріплено принцип незворотності дії нормативно-правового акту в часі.  Закріплення на конституційному рівні даного принципу, є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі між державою і громадянами, породжує у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта.
Таким чином, відповідач впевнений, що відповідно ч.2 ст.265 КАС України позовні вимоги ОСОБА_1 повинні бути задоволені з моменту набрання законної сили рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 грудня 2018 року у справі №826/3858/18, тобто з 05 березня 2019 року, дати визнання протиправними та нечинними пунктів 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року №103.
Позивач, ОСОБА_1 , своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Відповідно до приписів п.3 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 є пенсіонером Міністерства оборони України та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Відповідно до протоколів за пенсійною справою №1501005044 (Міноборони) позивач отримував пенсію за вислугу років на підставі Закону №2262-ХІІ, розмір якої визначався з наступних складових грошового забезпечення: посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років (40%), надбавка за виконання особливо важливих завдань (50%), премія (10%) (а.с.25).
На адресу ГУПФ України в Одеській області від ІНФОРМАЦІЯ_1 надійшла довідка №ЮО110734 від 02 квітня 2018 року про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 , яке враховується для перерахунку пенсій, згідно постанови Кабінету Міністрів України №103 від 21 лютого 2018 року (а.с.87).
На виконання вимог пункту 1 Постанови №103, позивачу 01 травня 2018 року було здійснено перерахунок пенсії з 01 січня 2018 року, на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, що враховується при перерахунку пенсій, в порядку, визначеному рішенням Кабінету Міністрів України.
Виплата перерахованих пенсій здійснювалась поетапно у таких розмірах:
з 01 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року щомісячно 50% від підвищення, що складає 1344,23 грн.;
з 01 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року щомісячно 75% від підвищення - 2016,34 грн.;
з 01 січня 2020 року щомісячно 100% від підвищення - 2688,45 грн.
Окрім того, відповідачем, при формуванні розміру грошового забезпечення, на який нараховується відсоток, було включено посадовий оклад, оклад за військове звання, процентна надбавка за вислугу років 50%.
Не увійшли до складових, з яких проводився перерахунок пенсії, складові, що враховувалися при призначенні пенсії, зокрема:
- середньомісячна сума додаткових видів ГЗ за 24 місяці;
- надбавка за особливо важливі завдання 50%;
- премія 10%.
Не погоджуючись із зазначеними діями відповідача та вважаючи їх протиправними, ОСОБА_1 21 грудня 2018 року звернувся до пенсійного органу із заявою, в якій, серед іншого, просив провести перерахунок його пенсії, враховуючи всі складові грошового забезпечення, визначеного ч.2 ст.9 Закону №2011-ХІІ та провести її виплати загальною сумою (виключаючи поетапність виплат нарахованої пенсії) (а.с.22).
04 січня 2019 року ГУПФ України в Одеській області листом №2911/Ч, 2912/Ч-11 (а.с.23) відмовило позивачу у здійсненні такого перерахунку та зазначило, що відповідно до Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 (далі – Порядок №45), перерахунок пенсій здійснюється на підставі поданих уповноважених органами довідок про розмір грошового забезпечення кожної особи.
Вважаючи вказані дії ГУПФ України в Одеській області протиправними, позивач звернувся до адміністративного суду за захистом своїх прав та інтересів.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для задоволення апеляції, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Головним доводом апеляції є неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, в частині задоволення вимог про обов`язок Пенсійного фонду виплачувати позивачу пенсію у 100 відсотковому розмірі, починаючи  з 01.01.2018 р. 
Досліджуючи спірні правовідносини, колегія суддів дійшла таких висновків. 
Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, є Закон №2262-ХІІ. Цим Законом Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.
Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» частину четверту статті 63 Закону № 2262-ХІІ викладено у такій редакції: «усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо внаслідок перерахунку пенсій, передбаченого цією частиною, розміри пенсій звільненим із служби військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, є нижчими, зберігаються розміри раніше призначених пенсій» (набрання чинності з 01 січня 2017 року).
Таким чином, починаючи з 01 січня 2017 року, законодавцем змінено правові підстави перерахунку пенсії військовослужбовцям та віднесено до повноважень Кабінету Міністрів України визначати умови, порядок проведення перерахунку пенсії та встановлювати розміри проведених виплат.
Відповідно до пункту 7 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 (в редакції Постанови №103) перерахунок пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», проводиться на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно та схеми тарифних розрядів за основними типовими посадами.
Пунктом 1 Постанови №103 постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова №704).
Виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї Постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 01 січня 2018 року у таких розмірах:
з 1 січня 2018 року - 50 відсотків;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків;
з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року ( пункт 2 постанови №103).

Порядок проведення перерахунку пенсій встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року №45 «Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», та внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393» (далі - Порядок №45).
Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Порядку №45 перерахунок раніше призначених відповідно до Закону №2262-ХІІ пенсій проводиться у разі прийняття рішення Кабінетом Міністрів України про зміну розміру хоча б одного з видів грошового забезпечення для відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за Законом, або у зв`язку із введенням для них нових щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавок, доплат, підвищень) та премій у розмірах, встановлених законодавством.
Відповідно до пункту 4 Порядку №45 перерахунок пенсії здійснюється на момент виникнення такого права і проводиться у строки, передбачені частинами другою і третьою статті 51 Закону №2262-ХІІ. Якщо внаслідок перерахунку розмір зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Суд критично оцінює посилання відповідача на вимоги статті 63 Закону №2262-XII та постанови Кабінету міністрів України №103 в частині наявності у відповідача права здійснювати розстрочку виплати перерахованої пенсії з наступних підстав.
Згідно із частиною третьою статті 52 Закону №2262-XII виплата пенсій провадиться за поточний місяць загальною сумою у встановлений строк, але не пізніше останнього числа місяця, за який виплачується пенсія.
Згідно із частиною другою статті 55 Закону №2262-XII нараховані суми пенсії, не отримані пенсіонером з вини органу Пенсійного фонду України, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Таким чином, законодавець розмежував наступні поняття «строки перерахунку пенсії», «строки виплати пенсії» та «порядок перерахунку пенсії».
Системний аналіз статей 51, 52, 55, 63 Закону №2262-XII свідчить, що наявність у Кабінету Міністрів України права встановлювати «порядок перерахунку пенсії» не є тотожним праву встановлювати «строки перерахунку пенсії», «строки виплати пенсії».
Отже, право позивача на отримання перерахованого розміру пенсії за період з 01 січня 2018 року, з урахуванням вже сплачених сум, має визначатися та визначається безпосередньо Законом №2262-ХІІ.
Слушно зауважити, що вказане право підпадає під дію статті 1 Першого протоколу до Конвенції «Захист прав власності» і що відповідні суми доплати до пенсії за результатом проведення перерахунку слід вважати «майном» у значенні цього положення, оскільки позивач отримав право на вказані суми виплат, яке до прийняття постанови №103 було передбачено Законом №2262-ХІІ.
Тому, невиплата вказаних сум є втручанням у право позивача на мирне володіння майном.
Дана правова позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 12 листопада 2019 року у справі №826/3858/18, згідно з якою право на пенсію підпадає під сферу дії статті 1 Протоколу першого Конвенції, якщо за національним законодавством особа має обґрунтоване право на отримання виплат в рамках національної системи соціального забезпечення та якщо відповідні умови дотримано, органи влади не можуть відмовити у таких виплатах доти, доки виплати передбачено законодавством.
Обмеження виплати пенсії, нарахованої особі в порядку, передбаченому Законом, не може бути встановлено постановою Кабінету Міністрів України.
Юридична природа соціальних виплат, в тому числі пенсій, розглядається не лише з позицій права власності, але й пов`язує з ними принцип захисту «законних очікувань» (reasonable expectations) та принцип правової визначеності (legal certainty), що є невід`ємними елементами принципу правової держави (Rechtstaat) та верховенства права.
Так у справі «Суханов та Ільченко проти України» (Заява №68385/10 та №71378/10) Європейський суд з прав людини вказав, що якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є чинний Закон, який передбачає таке право, або є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (пункт 35).
У справі «Кечко проти України» (Заява №63134/00) Європейський суд з прав людини наголосив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм робітникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни в законодавство. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок, і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними (пункт 23). Тобто коли соціальна чи інша подібна виплата закріплена законом, має виплачуватися на основі чітких і об`єктивних критеріїв і якщо людина очевидно підходить під ці критерії - це породжує у такої людини виправдане очікування в розумінні статті 1 Першого протоколу.
Таким чином, оскаржувані пункти Постанови №103 всупереч вимогам частини третьої статті 1-1, статті 43, частини четвертої статті 63 та Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», змінюють умови і норми пенсійного забезпечення військовослужбовців.
З огляду на наведене, пункти 1, 2 Постанови №103 та зміни до пункту 5 і додатку 2 Порядку №45 є протиправними та такими, що не відповідають правовим актам вищої юридичної сили.

Такий правовий висновок суду апеляційної інстанції побудований на висновках Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.08.2019 р. №160/3586/19, а також від 23 квітня 2020 року (справа №2040/7219/18, адміністративне провадження №К/9901/8033/19), який, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України, враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Таким чином, доводи, викладені в апеляції, що при здійснені перерахунку пенсії ГУПФ України в Херсонській області діяло в межах чинного законодавства та виплата різниці перерахованого розміру пенсії має здійснюватися поетапно не узгоджуються з викладеним вище висновком суду апеляційної інстанції, який побудований на висновках Верховного Суду.

Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, позаяк суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Викладення судом першої інстанції, в обґрунтування свого рішення інших мотивів, не свідчить про наявність підстав для його скасування або зміни.

За таких обставин, відповідно до ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає рішення суду без змін.

Відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Відповідно до п.3 ч.6 ст.12 КАС України до справ незначної складності відносяться справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції постановлено рішення у справі незначної складності, відсутні підстави для касаційного оскарження даного рішення.

Керуючись статтями: 308, 311, 315, 316, 322, 325 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 01 червня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії – залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

     суддя                                                             Л. В. Стас

                  суддя                                                             Л. П. Шеметенко

  Повне судове рішення складено 16.10.2020 року.