Ухвала
 
28 жовтня 2020 року 
 
м. Київ
 
справа № 201/12709/16
провадження № 61-15162ск19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усик Г. І.
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2016 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Позовна заява обґрунтована тим, що між Акціонерним комерційним банком «Райффайзенбанк Україна» (далі - АКБ «Райффайзенбанк Україна»), правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_2 27 квітня 2006 року укладено кредитний договір № ML-302/96/2006, відповідно до умов якого йому надано кредит у розмірі 98 650,00 дол. США на строк до 27 квітня 2021 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірах, визначених договором.
 
На забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника 27 квітня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № SR-302/96/2006, за умовами якого вона зобов`язалася відповідати перед банком у повному обсязі солідарно із ОСОБА_2 за своєчасне виконання ним усіх зобов`язань за кредитним договором.
 
Взяті на себе зобов`язання стосовно своєчасного повернення суми отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих відсотків позичальник не виконував, у зв`язку з чим станом на 14 липня 2016 року заборгованість за кредитним договором № ML-302/96/2006 від 27 квітня 2006 року становить 79 290,79 дол. США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) станом на вказану дату еквівалентно 1 967 997,40 грн. У зв`язку із зазначеним позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 27 квітня 2006 року № ML-302/96/2006 у розмірі 79 290,79 дол. США, що за курсом НБУ еквівалентно 1 967 997,40 грн, а також витрати зі сплати судового збору.
 
Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк не довів свої позовні вимоги, надавши спрощений розрахунок заборгованості із загальними сумами складових її частин та виписку з рахунка, за змістом якої без спеціальних знань неможливо визначити чи перевірити наявність заборгованості.
 
Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2017 року скасовано, позов задоволено частково. Стягнуто зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» солідарно на погашення заборгованості за кредитним договором від 27 квітня 2006 року № ML-302/96/2006 станом на 14 липня 2016 року 32 542,94 дол. США (866 872,33 грн) заборгованості за кредитом. Вирішено питання судових витрат.
 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідно до висновку експерта зі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «ОТП Банк» на погашення заборгованості за кредитним договором станом на 14 липня 2016 року на підставі статей 553, 554, 1048, 1054 ЦК України солідарному стягненню підлягає                         32 542,94 дол. США (866 872,33 грн) заборгованості за кредитом. У решті заявлених вимог відмовив.
 
ОСОБА_1 у жовтні 2020 року засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року у вищевказаній справі, в якій просить частково скасувати постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити лише в частині вимог до ОСОБА_2 .
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
За правилами частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Відповідно до частини третьої статті 394 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання касаційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на касаційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.
 
Зазначений строк є присічним (преклюзивним), який не підлягає поновленню. Зі спливом строку особа втрачає право на касаційне оскарження безвідносно до поважності причин його пропуску, за виключенням випадків визначених у частині третій статті 394 ЦПК України.
 
У цій справі суд апеляційної інстанції не зазначає коли було складено повний текст постанови, натомість у Єдиному Державному реєстрі судових рішень повний текст оскаржуваної постанови оприлюднено 08 серпня 2018 року. Отже, з 08 серпня 2018 року до дня звернення із касаційною скаргою (13 жовтня 2020 року) сплинуло більше одного року.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що копію повного тексту оскаржуваної постанови вона не отримувала, натомість дізналась про її існування лише 06 жовтня 2020 року з Єдиного державного реєстру судових рішень.
 
Зазначені обставини не свідчать про наявність випадків, перелічених у частині третій статті 394 ЦПК України, отже відсутні передбачені процесуальним законом виключні підстави для поновлення присічного строку на касаційне оскарження рішення суду апеляційної інстанції.
 
Європейський суд з прав людини з цього приводу надав вказав на те, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Пономарьов проти України»).
 
За правилами статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано зі спливом річного строку з дня складання повного тексту оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції, відсутні підстави вважати, що заявник був позбавлений можливості скористатися своїм процесуальним правом щодо подачі касаційної скарги у передбачений процесуальним законом у зв`язку із існуванням обставин непереборної сили, тому Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження.
 
Керуючись статтями 3, 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2018 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.         
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак     Г. І. Усик