ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року	Львів	Справа № 380/5720/20 пров. № А/857/12090/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі: 
головуючого судді                                                  Пліша М.А.,
суддів                                                                       Гінди О.М., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судового засідання                    Пильо І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року (головуючий суддя Хома О.П., м. Львів, повний текст складено 10.09.2020) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними і скасування рішень,-

                                                В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Галицької митниці Держмитслужби, в якому просив визнати протиправними і скасувати рішення відповідача №UA209000/2020/700033/2 №UA209000/2020/700034/2 від 02.03.2020 про коригування митної вартості.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року позовні вимоги задоволено, визнано протиправними та скасовано рішення Галицької митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів від 02.03.2020.№UA209000/2020/700033/2 та №UA209000/2020/700034/2.
Стягнуто з Галицької митниці Держмитслужби за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 1 681,60 грн судових витрат.
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Галицька митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку, вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, були недоведеними належними та допустимими доказами, тому просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В апеляційній скарзі зазначає, що згідно митної декларації від 19.02.2020 №UА209180/2020/011184 було задекларовано сідельний тягач марки VОLVО, модель FН 460, що використовувався, 2011 р.в., модельний рік - 2011р., призначений для використання по дорогах загального користування.
Згідно митної декларації 19.02.2020 №UА209180/2020/011176 було задекларовано напівпричіп марки SСНМІТZ, модель SСS 24/l, трьохвісний, тентований, що використовувався, 2013 р.в., модельний рік - 2013 р., призначений для використання по дорогах загального користування.
Разом із митними деклараціями було подано пакет документів.
Частиною 1 статті 320 МКУ передбачено, що форми та обсяги контролю, достатнього для забезпечення додержання законодавства з питань державної митної справи та міжнародних договорів України при митному оформленні, обираються митницями (митними постами) на підставі результатів застосування системи управління ризиками.
Відповідно до розділу 5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.15 №689, під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків можуть використовуватися такі джерела інформації:спеціалізовані програмно-інформаційні комплекси Єдиної автоматизованої інформаційної системи ДФС; спеціалізовані видання, які містять інформацію про ціни, сформовані на світовому ринку; інформація, отримана від ДФС, про ціни на товари та/або сировину, матеріали, комплектуючі, які входять до складу товарів; інформація, отримана від митних органів іноземних держав за результатами перевірки автентичності документів, які подавалися під час митного контролю та митного оформлення товару; інформація, отримана за результатами здійснення митного контролю, в тому числі, за результатами проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; інформація, отримана від державних органів, установ та організацій на запити територіальних органів та/або ДФС; цінова інформація, отримана в рамках домовленостей, укладених між ДФС та асоціаціями, спілками та іншими об`єднаннями імпортерів та виробників; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, що мають відповідні повноваження згідно із законодавством; інформація отримана з мережі Інтернет.
Відповідно до статті 361 Митного кодексу України, митні органи застосовують систему управління ризиками для визначення товарів, транспортних засобів, документів і осіб, які підлягають митному контролю, форм митного контролю, що застосовуються до таких товарів, транспортних засобів, документів і осіб, а також обсягу митного контролю.
За результатами оцінки ризику у конкретному випадку переміщення товарів та транспортних засобів через митний кордон України, в тому числі за результатами контролю із застосуванням системи управління ризиками, що здійснюється відповідно до статті 337 МК України, митні органи обирають форми та обсяг митного контролю.
Отже, поглиблена перевірка документів, доданих до митної декларації, на предмет їх достовірності та правильності визначення митної вартості товару здійснюється виключно при спрацюванні системи управління ризиками або у випадках, які визначаються посадовими особами митниці на основі власного досвіду чи інтуїції.
До митного оформлення надано:
рахунок - фактуру від 03.01.2020 №2020-003, згідно якої вартість сідельного тягача становить 9100 Євро, яку сплатив ОСОБА_1 готівкою;
рахунок - фактуру від 03.02.2020 №015-2020, згідно якої вартість напівпричіпа становить 5000 Євро, яку сплатив ОСОБА_1 готівкою.
Касові, товарні чеки або інші документи щодо здійснення оплати до митного оформлення не подавались.
У експортній декларації МRN20DЕ535522101486Е9 в графі 46 зазначена вартість транспортного засобу 9300 євро, а декларантом задекларовано 9100 євро.
У експортній декларації МRN20DЕ535522119028 в графі 46 зазначена вартість транспортного засобу 5250 євро, а декларантом задекларовано 5000 євро.
Згідно п.п. «а» п. 1 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті витрати, понесені покупцем комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів.
Відповідно до п.2 ст.53 МКУ документами, що підтверджують митну вартість товарів, є : декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У зв`язку з тим, що подані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості не містили всіх відомостей, що підтверджували б числові значення складових митної вартості товарів, відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України від 13.03.2012р №4495-УІ Галицькою митницею Держмитслужби виставлена декларанту вимога про подання додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Додаткових документів, які б підтвердили заявлену митну вартість даного автомобіля, декларантом не було надано.
Судом не взято до уваги доводів митниці, що до митного оформлення подано рахунки-фактури № 2020-003 від 03.01.2020, № 015-2020 від 03.02.2020, які видані юридичною особою. У відповідності до п.2 ст.53 МКУ документами, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару, інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Рахунок-фактура, це як намір купити товар, а факт здійснення купівлі товару має бути підтверджений документально.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 368 МКУ, для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких. Проте касові або товарні чеки щодо здійснення оплати до митного оформлення не подавались.
Про неподання касових або товарних чеків щодо здійснення оплати вказано в графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
Пунктом 4 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару подаються якщо рахунок сплачено.
Статтею 368 Митного кодексу України, яка врегульовує питання визначення вартості товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, для цілей нарахування митних платежів (в спірному випадку транспортний засіб переміщувався саме громадянином), передбачено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
Згідно  ч.ч. 1, 4 ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Таким чином, для можливості застосування першого методу визначення митної вартості товарів, декларанту необхідно підтвердити таку складову митної вартості товарів як ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари та інші складові митної вартості, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, визначені ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України.
Комплексний аналіз ст. 53 Митного кодексу України та ч. 1 ст. 368 Митного кодексу України свідчить про необхідність подання громадянами на підтвердження фактурної вартості товарів касових або товарних чеків, ярликів, інших документів роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
Пунктами 3-5 ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України визначено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
Тобто законодавцем відокремлено розрахункові документи й рахунок-фактуру (інвойс), тобто ці документи не є ідентичними, підтверджують різні обставини (один - суму, яка підлягає сплаті, інший - суму, яка фактично сплачена) та обидва ці документами є обов`язковими для подання до митного оформлення.
Проте, позивачем документів, які підтверджують оплату не було подано митному органу, а тому й не підтверджено одну із складових митної вартості - ціну, що була фактично сплачена.
Таким чином подані документи не містили всіх відомостей, що підтверджували б числові значення складових митної вартості товарів, а тому, відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу декларанту була скерована вимога про необхідність подання додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Щодо твердження суду про можливість уточнення дійсної вартості імпортованих товарів у продавця, то апелянт зазначає, що ч. 5 ст. 54 МК України, передбачено права митного органу. Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Митним кодексом Україна не передбачено таких прав митного органу, як звернення до юридичної особи продавця, з метою уточнення дійсної вартості імпортованого товару.
Крім того частиною 1 статті 368 Кодексу визначено, що для цілей оподаткування товарів, що переміщуються (пересилаються) громадянами через митний кордон України, застосовується фактурна вартість цих товарів, зазначена в касових або товарних чеках, ярликах, інших документах роздрібної торгівлі, які містять відомості щодо вартості таких товарів.
Однак прихідний касовий ордер, касовий чек, платіжний (або банківський) документ, що підтверджує факт оплати за транспортний засіб чи інший документ про прийняття визначеної суми готівки від громадянина до митного оформлення не подавалися.
Частинами  1, 4 ст. 58 Митного кодексу України передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Таким чином, для можливості застосування першого методу визначення митної вартості товарів, декларанту необхідно підтвердити таку складову митної вартості товарів як ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари та інші складові митної вартості, якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, визначені ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України.
У графі 33 рішення про коригування митної вартості зазначено, зокрема, наступне: «Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 26 (ст.60 МКУ) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митний кодекс України від 13.03.2012 року №4495-VI розділ III.
Окрім того, згідно п.4 Порядку здійснення аналізу та оцінки ризиків, розроблення і реалізації заходів з управління ризиками для визначення форм та обсягів митного контролю, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.07.2015р. №684 зареєстрованого у Мінюсті України 21.08.2015р. №1021/27466, п.5 Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом ДФС України від 11.09.2015р. №689 під час робіт з аналізу, виявлення та оцінки ризиків митними органами використовуються різні джерела інформації, в тому числі, і інформація, отримана в мережі Інтернет.
Джерелом інформації для визначення митної вартості використано цінову пропозицію щодо продажу транспортного засобу (сідельний тягач та напівпричіпа) на відповідній Інтернет сторінці(сайт), де наявна інформація щодо найдешевшої пропозиції до продажу вказаних транспортних засобів ідентичної марки, моделі, схожої комплектації, за ціною відповідно напівпричіп - 6300 Євро, сідельний тягач - 12990 Євро. Коригування не здійснювалося. Визначена митна вартість напівпричіп - 6300 Євро, сідельний тягач – 12990 Євро.
У зв`язку з тим, що подані декларантом документи для підтвердження заявленої митної вартості не містили всіх відомостей, що підтверджували б числові значення складових митної вартості товарів, відповідно до ч.3 ст.53 Митного кодексу України від 13.03.2012р №4495-УІ Галицькою митницею Держмитслужби виставлена декларанту вимога про подання додаткових документів, для підтвердження заявленої митної вартості товару.
Додаткових документів, які б підтвердили заявлену митну вартість даного автомобіля, декларантом не було надано.
Тому у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість напівпричіпа становить 5000 євро та сідельного тягача - 9100 євро, не підтверджена документально і не відповідає інформації наявній в мережі інтернет.
Із матеріалів справи не вбачається, що статистична вартість товарів включала в собі витрати експортера на митне оформлення товарів. Тому суд не може брати до уваги той факт, що декларантом понесені витрати на експортера за надання послуг.
Згідно п.п. «а» п. 1 ч. 10 ст. 58 Митного кодексу України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена, або підлягала сплаті витрати, понесені покупцем комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних  за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів.  
Тому апелянт вважає, що прийняті рішення відповідають закону. 
Згідно ч.1 та ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.  
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 03.01.2020 придбав у нерезидента компанії «Giller Automobile» (Німеччина) вживаний транспортний засіб – сідельний тягач, марки «Volvo», моделі «FH», 2011 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 .
Відповідно до рахунку-фактури від 03.01.2020 №2020-003 транспортний засіб – сідельний тягач придбано за ціною 9 100 євро.
Крім того ОСОБА_1 03.02.2020 придбав у нерезидента компанії «Giller Automobile» (Німеччина) вживаний напівпричіп, марки «Schmitz», моделі «SCS», 2013 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 .
Відповідно до  рахунку-фактури від 03.02.2020 №015-2020 напівпричіп придбано за ціною 5 000 євро.
Декларантом фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 до Галицької митниці Держмитслужби подано електронні митні декларації від 19.02.2020 №UA209180/2020/014219 для здійснення митного оформлення транспортного засобу – сідельного тягача та від 19.02.2020 №UA209180/2020/015079 для здійснення митного оформлення напівпричепу.
Під час митного оформлення декларантом заявлено митну вартість транспортного засобу – сідельного тягача за ціною договору, а саме 9 100 євро та митну вартість напівпричепу також за ціною договору - 5 000 євро.
Для проведення митного оформлення сідельного тягача та на підтвердження ціни товару декларантом надано такі документи: рахунок від 03.01.2020 №2020-003; експортну декларацію від 18.02.2020 №MRN20DE8535522119028; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA209040/2020/012914; додатковий аркуш до акта про проведення митного огляду товарів №UA209040/2020/012914; паспорт громадянина України; закордонний паспорт. 
Для проведення митного оформлення напівпричепу та на підтвердження ціни товару декларантом надано такі документи: рахунок від 03.02.2020 №015-2020; експортну декларацію від 18.02.2020 №MRN20DE535522101486E9; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу №UA209040/2020/012913; додатковий аркуш до акта про проведення митного огляду товарів №UA209040/2020/012913; паспорт громадянина України; закордонний паспорт.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості напівпричепу відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/700033/2 від 02.03.2020, відповідно до якого митну вартість імпортованого напівпричепу за резервним методом визначено у розмірі 6 300 євро.
У рішенні про коригування митної вартості товарів від №UA209000/2020/700033/2 02.03.2020 причинами прийняття рішення вказано те, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана у зв`язку з невідповідністю вимогам пунктів а) та б) статті VII ГАТТ. У органу доходів і зборів виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально. Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана: якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Проведено консультації з декларантом згідно з статті 57 Митного кодексу України. У зв`язку з неможливістю застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме  методу 2а (стаття 59 Митного кодексу України) та методу 2б (стаття 60 Митного кодексу України) з причини відсутності  в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 Митного кодексу України) та методу 2г (стаття 63 Митного кодексу України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано цінову пропозицію щодо продажу ТЗ на інтернет сторінці де наявна інформація щодо найдешевшої пропозиції до продажу транспортного засобу ідентичної марки, моделі, схожої комплектації, за ціною 6 300 євро. Коригування не здійснювалося. Визначена митна вартість - 6 300 євро.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості транспортного засобу – сідельного тягача відповідачем винесено рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/700034/2 від 02.03.2020, відповідно до якого митну вартість імпортованого автомобіля за резервним методом визначено у розмірі 12 990 євро.
У рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/700034/2 від 02.03.2020 причинами прийняття рішення вказано те, що заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана у зв`язку з відсутністю документального підтвердження числових значень митної вартості та неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині другій - третій статті 53 Митного кодексу України (відсутні касові або товарні чеки, банківські платіжні документи). У органу доходів і зборів виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально. Касові або товарні чеки до митного оформлення не подавались (частина перша статті 368 Митного кодексу України), документи щодо оплати товару до митного оформлення не подавалися. Відповідно до частини третьої статті 53 Митного кодексу України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана: якщо рахунок сплачено; банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; якщо здійснювалося страхування – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення товару; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Проведено консультації з декларантом згідно з статтею 57 Митного кодексу України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (стаття 59 Митного кодексу України) та методу 2б (стаття 60 Митного кодексу України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (стаття 62 Митного кодексу України) та методу 2г (стаття 63 Митного кодексу України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано цінову пропозицію щодо продажу ТЗ на Інтернет сторінці де наявна інформація щодо найдешевшої пропозиції до продажу транспортного засобу ідентичної марки, моделі, схожої комплектації, за ціною 12 990 євро. Коригування не здійснювалося. Визначена митна вартість - 12 990 євро.
Розглядаючи спір, судом першої інстанції правильно вказано, що відповідно до статей 49, 50 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частиною першою статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант зобов`язаний: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Відповідно до частин першої та другої статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом.
Згідно з частиною третьої статті 54 МК України, за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Частиною сьомою статті 54 МК України передбачено, що у разі, якщо під час проведення митного контролю орган доходів і зборів не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.
Відповідно до частин першої, другої статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є декларація митної вартості, зовнішньоекономічний договір (контракт), рахунок-фактура (інвойс), банківські платіжні документи (якщо рахунок сплачено); інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За правилами частини третьої статті 53 МК України, у разі якщо зазначені документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прас-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
При цьому, пунктом 2 частини п`ятої статті 54 МК України передбачено, що митний орган має право письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 53 МК України, декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
З огляду на вказані норми суд першої інстанції вірно вважав, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки саме з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає органу доходів і зборів право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
При цьому, витребовувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.
Аналогічна правова позиція в подібних правовідносинах сформована Верховним Судом в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, яка врахована судом при ухваленні даного рішення.
Верховний Суд у постанові від 30.10.2018 у справі №826/25605/15 зазначив, що ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами.
Посилання відповідача на спрацювання системи управління ризиками, як на підставу для витребування додаткових доказів, судом не враховуються, адже митний орган повинен насамперед здійснити перевірку відомостей, що містяться в документах, які підтверджують заявлену митну вартість, і лише після цього - у разі виявлення підстав - може витребувати у декларанта додаткові документи, зазначивши при цьому ці виявлені підстави та обставини, які ці документи повинні підтвердити.
Суд першої інстанції підставно вважав безпідставними твердження відповідача на те, що зазначена в поданих позивачем рахунках від 03.01.2020 №2020-003 (транспортний засіб – сідельний тягач) та від 03.02.2020 №015-2020 (напівпричіп) сума не була підтверджена, оскільки положення статті 53 МК України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару. Вказані докази підтверджують достовірність заявленої позивачем у митній декларації митної вартості сідельного тягача і напівпричіпа та обраного методу її визначення.
Відповідач не надав суду жодних доказів того, що при прийнятті рішень про коригування митної вартості товарів за резервним методом враховано стан транспортного засобу – сідельний тягач (пошкодження сідельного тягача, які зазначені в акті про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу), а саме: подряпини лакофарбового покриття; забруднено салон.
При цьому суд першої інстанції вірно вказав, що в Галицької митниці була реальна можливість перевірити задекларовану вартість імпортованого транспортного засобу, оскільки рахунки від 03.01.2020 №2020-003 (транспортний засіб – сідельний тягач) та від 03.02.2020 №015-2020 (напівпричіп) містять відомості про юридичну особу продавця, її адресу та номер телефону, однак відповідачем не вживалися заходи щодо уточнення дійсної вартості імпортованих товарів.
Крім того колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що посилання відповідача, на те що вартість імпортованого позивачем транспортного засобу не підтверджена документально, тому використана інформація з мережі Інтернет щодо вартості аналогічного транспортного засобу – сідельного тягача 12 990 євро та аналогічного напівпричепу 6 300 євро, є безпідставним та такими, що не ґрунтуються на жодному з методів визначення митної вартості.
Згідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постановах від 19.02.2019 у справі №805/2713/16-а та від 02.04.2019 у справі №809/784/16, спрацювання системи управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Надаючи оцінку доводам відповідача, що в експортних декларація в графах 46 зазначено вартість транспортного засобу – сідельного тягача 9 300 євро та вартість напівпричепу 5 250 євро, а декларантом задекларовано 9 100 євро та 5 000 євро відповідно, суд першої інстанції вірно вказав, що зазначена у експортних деклараціях №MRN20DE535522101486E9 вартість транспортного засобу – сідельного тягача 9 300 євро та №MRN20DE535522119028 вартість напівпричепу 5 250 євро є статистичною вартістю товарів із врахуванням витрат експортера на митне оформлене товару.
Позивач же не поніс витрат на транспортування, оскільки імпортований транспортний засіб – сідельний тягач та напівпричіп, переміщувався власним приводом, що підтверджується інформацією відображеною у експортній та митній деклараціях, зокрема у митній декларації від 19.02.2020 №UA209180/2020/015079 у графі 18 (ідентифікація і країна реєстрації транспортного засобу при відправленні/прибутті) та у графі 19 (ідентифікація і країна реєстрації активного транспортного засобу на кордоні) зазначено номерний знак країни походження (Німеччина) транспортного засобу – сідельного тягача.
А отже позивач під час митного оформлення надав усі наявні та достатні документи, передбачені Митним кодексом України, необхідні для визначення митної вартості транспортних засобів, та які містять повну інформацію про митну вартість та її складові. Натомість контролюючий орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування резервного методу.
На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції, з чим погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачем не доведено наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за першим методом, натомість позивач підтвердив заявлену митну вартість товарів необхідними документами. Зазначене свідчить про відсутність підстав для коригування відповідачем митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу – сідельного тягача та напівпричепу та протиправність прийнятих рішень.
Оскільки відповідач з урахуванням вимог ст. 77 КАС України, не довів, а у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази правомірності прийняття Галицькою митницею рішень про коригування митної вартості товарів №UA209000/2020/700033/2 від 02.03.2020 та №UA209000/2020/700034/2 від 02.03.2020, то суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги. 
Крім того суд першої інстанції з урахуванням вимог статті 139 КАС України вірно вирішив питання судових витрат у справі. 
З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права. 
Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 329 КАС України, суд, - 

                                               П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 09 вересня 2020 року по справі № 380/5720/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.    

Головуючий суддя	 	М. А. Пліш 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	В. В. Ніколін  	
Повне судове рішення складено 04.12.2020.