ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 жовтня 2020 року           справа №200/3789/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г.,  Сіваченко І.В.,  секретар судового засідання Антонюк А.С., за участю представника відповідача Сенникова А.А., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року (повний текст складено 15 червня 2020 року в м. Слов`янськ) у справі № 200/3789/20-а (суддя І інстанції – Тарасенко І.М.) за позовом Комунального підприємства “Вода Донбасу” в особі Слов`янського регіонального виробничого управління КП “Компанія “Вода Донбасу” до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 15.01.2020 року № 152-55 та визнання протиправним та скасування рішення № 1/05-99-55-10 від 15.01.2020 року,-
                                                              В С Т А Н О В И В:

08 квітня 2020 року Комунальне підприємство “Вода Донбасу” в особі Слов`янського регіонального виробничого управління КП “Компанія “Вода Донбасу” звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 15.01.2020 року № 152-55 та визнання протиправним та скасування рішення № 1/05-99-55-10 від 15.01.2020 року.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 15 січня 2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області винесено податкову вимогу № 152-55 про сплату земельного податку з юридичних осіб в сумі 5440,77 грн. станом на 14.01.2020 року до Слов`янського регіонального виробничого управління Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу”. Згідно вказаної податкової вимоги вимагається терміново сплатити суму податкового боргу по земельному податку в сумі 5440,77 грн. у тому числі 5440,77 грн. – основний платіж. Позивач отримав податкову вимогу разом з рішенням № 1/05-99-55-10 від 15.01.2020 року про опис майна у податкову заставу. Позивач вважає, що спірна податкова вимога та спірне рішення про опис майна у податкову заставу суперечать нормам чинного законодавства, є протиправними та підлягають скасуванню. Просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 15.01.2020 року № 152-55 Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату земельного податку з юридичних осіб на суму 5440,77 грн. та визнати протиправним та скасувати рішення № 1/05-99-55-10 від 15.01.2020 року Головного управління ДПС у Донецькій області про опис майна у податкову заставу. 
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі № 200/3789/20-а позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною та скасовано податкову вимогу від 15.01.2020 року № 152-55 Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату земельного податку з юридичних осіб на суму 5440,77 грн. Визнано протиправним та скасовано рішення № 1/05-99-55-10 від 15.01.2020 року Головного управління ДПС у Донецькій області про опис майна у податкову заставу.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що узгоджена сума податкового зобов`язання, не сплачена платником в строки, визначені цією статтею, визнається сумою податкового боргу платника податків, відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України.
Відповідно до приписів п.59.1. ст.59 Кодексу, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.          Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Позивач – Комунальне підприємство “Компанія Вода Донбасу” зареєстроване як юридична особа, включене до ЄДРПОУ за номером 35397869, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, має в своїй структурі відокремлений підрозділ Слов`янське регіональне виробниче управління КП “Компанія Вода Донбасу”, який знаходиться на податковому обліку в Головному управлінні Державної фіскальної служби у Донецькій області.
Комунальне підприємство “Компанія Вода Донбасу” створене відповідно до рішення Донецької обласної ради від 28.12.2004 року № 4/24-557 із змінами, внесеними рішенням від 23.03.2007 року № 5/8-181, шляхом перетворення Державного виробничого підприємства по зовнішньому централізованому водопостачанню “Укрпромводчормет”, та є правонаступником його прав та обов`язків.
Слов`янське регіональне виробниче управління є відокремленим підрозділом КП “Компанія “Вода Донбасу”. 
Відповідач – Головне управління ДПС в Донецькій області є юридичною особою публічного права – установою, яка є територіальним органом Державної фіскальної служби України, яка в свою чергу, була створена в процесі перетворення Державної податкової служби України, та яка наділена правовим статусом контролюючого органу. Загальний обсяг правоздатності такого суб`єкта податкових відносин, як “контролюючий орган”, визначено положеннями ст. 41 Податкового кодексу України. Зміст функцій контролю цих органів визначено положеннями ст. 61 Податкового кодексу України.
15 січня 2020 року Головним управлінням ДПС у Донецькій області винесено податкову вимогу № 152-55 про сплату земельного податку з юридичних осіб в сумі 5440,77 грн. станом на 14.01.2020 року до Слов`янського регіонального виробничого управління Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу”. Вказана податкова вимога разом з рішенням № 01/05-99-55-10 від 15.01.2020 року про опис майна у податкову заставу надійшли на адресу Слов`янського РВУ КП “Компанія “Вода Донбасу” 23 січня 2020 року, що підтверджується матеріалами справи. 
Згідно вказаної податкової вимоги вимагається терміново сплатити суму податкового боргу по земельному податку в сумі 5440,77 грн. у тому числі 5440,77 грн. – основний платіж.
Згідно рішення № 1/05-99-55-10 від 15.01.2020 року про опис майна у податкову заставу відповідно до статті 89 розділу ІІ Податкового кодексу України вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності платника податків – Слов`янського регіонального виробничого управління Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу”.
28 січня 2020 року позивачем було оскаржено в адміністративному порядку до Державної податкової служби України зазначені податкову вимогу та рішення про опис майна у податкову заставу.
Рішенням Державної податкової служби України від 27.03.2020 року № 11250/6/99-00-10-05-06 спірна податкова вимога та спірне рішення про опис майна у податкову заставу залишені без змін, а скарга позивача без задоволення.
Згідно Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ДН № 001888 Краснолиманською міською радою народних депутатів Краснолиманського району Донецької області Державному виробничому підприємству по зовнішньому централізованому водопостачанню “Укрпромводчормет” було надано у постійне користування 208,6010 гектарів землі для розміщення та обслуговування об`єктів водопостачання та енергозабезпечення відповідно до рішення Краснолиманської ради народних депутатів від 19 квітня 2000 року № 162.
Згідно Державного акту на право постійного користування землею ІІ-ДН № 001885 Дробишевською селищною радою народних депутатів Краснолиманського району Донецької області Державному виробничому підприємству по зовнішньому централізованому водопостачанню “Укрпромводчормет” було надано у постійне користування 22,5773 гектарів землі для розміщення та обслуговування об`єктів водопостачання та енергозабезпечення відповідно до рішення Дробишевської селищної ради народних депутатів від 03 жовтня 2000 року.
Спірні правовідносини регулюються нормами Податкового кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) та Законом України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції” від 2 вересня 2014 року № 1669-VІІ (надалі – Закон № 1669-VII).
Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з пунктом 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до пункту 286.2 статті 286 Податкового кодексу України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій. При поданні першої декларації (фактичного початку діяльності як платника плати за землю) разом з нею подається довідка (витяг) про розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки, а надалі така довідка подається у разі затвердження нової нормативної грошової оцінки землі.
Згідно з підпунктом 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
Нормою пункту 287.3 статті 287 Податкового кодексу України передбачено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Відповідно до статті 59.1 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу. При цьому, відповідно до п. 59.1 ст. 59 Податкового кодексу України, порядок надіслання платникові податків податкової вимоги є тотожним порядку надіслання податкового повідомлення-рішення. У свою чергу, відповідно до пункту 58.3 статті 58 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) платнику податків, якщо його передано посадовій особі такого платника податків під розписку або надіслано листом з повідомленням про вручення.
Відповідно до матеріалів справи позивач та його відокремлений підрозділ знаходиться в зоні проведення антитерористичної операції (далі – АТО), а саме м. Слов`янськ, Донецької області.
Статтею 6 Закону № 1669-VII встановлено, що під час проведення АТО суб`єкти господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО, звільняються від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
Період проведення АТО - це час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 “Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року “Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України” та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення АТО або військових дій на території України (абзац перший статті 1 Закону № 1669).
З аналізу зазначених норм Закону № 1669-VII та Податкового кодексу України (надалі – ПКУ) вбачається, що зазначеним Законом встановлено пільги щодо орендної плати за землю, що сплачується на відповідній території, а саме щодо податку який сплачується суб`єктами господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення АТО. Зазначені норми Закону № 1669-VII не суперечать вимогам Податкового кодексу України.
Перелік земельних ділянок державної та комунальної власності, на які розповсюджуються пільги, встановлені статтею 6 Закону № 1669-VII, визначається виходячи з переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, згідно переліку, затвердженого Кабінетом Міністрів України, відповідно до вимог пункту 5 статті 11 Закону № 1669-VII. Остаточний перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, буде затверджено у десятиденний строк з дня закінчення антитерористичної операції.
Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, яким затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. В подальшому, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 “Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція”. Тобто, зазначене розпорядження Кабінету Міністрів України було чинним та не скасовувалось, дія якого лише була зупинена на відповідний час. 2 грудня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1275-р “Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України”. Зазначене розпорядження опубліковано 8 грудня 2015 року на єдиному веб-порталі органів виконавчої влади України “Урядовий портал”.
Пунктом 1 та 3 вказаного розпорядження, затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, згідно з додатком та визнано такими, що втратили чинність: розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 “Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція”; розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079 “Про зупинення дії розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053”.
Суд зазначає, що вказаними розпорядженнями затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція з початку її проведення та на теперішній час. Згідно з додатками до розпоряджень Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 року № 1275-р та № 1053-р від 30 жовтня 2014 року, до зазначених населених пунктів належить м. Слов`янськ.
Судом встановлено, що відокремлений підрозділ позивача зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність на адміністративній території м. Слов`янськ, Донецької області – у населеному пункті, на території якого здійснювалась та здійснюється антитерористична операція, земельні ділянки також розташовані в м. Слов`янську, період проведення антитерористичної операції триває, пільги, встановлені статтею 6 Закону № 1669-VII, поширюються на позивача як платника земельного податку, який перебував та перебуває на території проведення антитерористичної операції.
З матеріалів справи вбачається, що 29 жовтня 2014 року та 25 листопада 2014 року Торгово-промисловою палатою України позивачу були надані сертифікати (висновки) про настання обставин непереборної сили № 1201, № 1735, якими засвідчено настання обставин непереборної сили при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та отриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону 1669-VII закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону. Отже, можна дійти висновку, що на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення усі нормативно правові акти не повинні суперечити нормам Закону 1669-VII. 
Верховний Суд у постанові від 14 березня 2019 року у справі № 805/220/17-а про стягнення податкового боргу, який виник на підставі самостійно узгоджених грошових зобов`язань з земельного податку та орендної плати за земельну ділянку на території проведення антитерористичної операції, зазначив, що відсутність обов`язку сплати податкового зобов`язання виключає утворення податкового боргу.
Відповідно, спрямування контролюючим органом коштів, сплачених позивачем в рахунок виконання зобов`язань із сплати земельного податку за поточні податкові періоди на погашення нібито податкового боргу з податку на землю за ті періоди, коли позивач був звільнений від його сплати (до 08.06.2016 року), є протиправним.
Наведене відповідає і висновкам Верховного Суду, які зазначені в Постанові від 19 лютого 2019 року у справі № 805/3343/17-а.
Також, згідно Постанови Верховного Суду від 29.01.2019 року у справі № 805/4626/16-а про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень – рішень про сплату штрафу за порушення строків сплати грошового зобов`язання з земельного податку за період з травня 2014 року по квітень 2016 року суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у відповідності до положень Закону України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції” позивач (КП “Компанія “Вода Донбас”) як суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність на території проведення антитерористичної операції, звільнений від обов`язку сплати земельного податку у відповідності до статті 6 Закону України № 1669, який є спеціальним по відношенню до даних правовідносин, а відтак застосування до позивача штрафних санкцій за несвоєчасність сплати грошових зобов`язань з 2014 року по 2016 роки є протиправним. Також зазначено, що судами попередніх інстанцій встановлено, що сертифікатом (висновок) Торгово-промислової палати № 1201 від 29.10.2014 року позивачу засвідчено настання обставин непереборної сили з 10.06.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області щодо виконання законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів; спростовує посилання контролюючого органу на відсутність в Податковому кодексі України пільг по сплаті податкових зобов`язань з плати за землю внаслідок дії спеціальної норми Закону № 1669.
Згідно Постанови Верховного суду від 16.07.2019 року по справі № 805/1684/16-а про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 10 червня 2016 року № 244-23 про сплату земельного податку з юридичних осіб на суму 52048,39 грн. суду зазначив, що у межах спірних правовідносин має місце звільнення на період проведення антитерористичної операції обов`язку сплати орендної плати за користування земельними ділянками державної та комунальної форм власності. Доводи податкового органу щодо відсутності порядку застосування податкових пільг є неприйнятними з огляду на пряму дію положень статті 6 Закону України № 1669 та положення податкового принципу презумпції правомірності рішень платника податку. Звільнення позивача від сплати земельного податку на підставі статті 6 Закону України № 1669, з огляду на здійснення ним, на час виникнення спірних правовідносин, діяльності у період проведення антитерористичної операції та на території проведення антитерористичної операції, доводить, відсутність правових підстав для виникнення податковим органом позивачу спірної податкової вимоги від 10 березня 2016 року № 244-23. 
Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Слов`янським регіональним виробничим управлінням комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” не були допущені порушення термінів сплати грошового зобов`язання за 2016-2020 роки з земельного податку оскільки норми законодавства, яке діяло до 08.06.2016 року звільняло суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, під час її проведення, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, а своєчасна сплата земельного податку за податкові періоди після 08.06.2016 року свідчить про відсутність податкового боргу з земельного податку за ці періоди, а нарахування пені за затримку сплати грошового зобов`язання та її погашення наступними платежами є безпідставним.
Крім того суд, вказує на те, що матеріалами справи підтверджено, те, що у лютому 2019 року Слов`янським РВУ КП “Компанія “Вода Донбасу” до контролюючого органу були подані уточнюючи податкові декларації з плати за землю за податкові періоди 2016 року за земельні ділянки Лиманської міської ради та Дробишевської селищної ради Лиманського району згідно яких платником уточнені (зменшені) податкові зобов`язання за січень-квітень 2016 року.
Тобто, платник керуючись ст. 6 Закону України “Про тимчасові заходи в період проведення антитерористичної операції” від 02.09.2014 року № 1669-VII (в редакції, що діяла до 08.06.2016 року) уточнив свої податкові зобов`язання за вказаний податковий період.
Однак, з огляду на базу даних електронного кабінету платника Слов`янського РВУ КП “Компанія “Вода Донбасу” вбачається, що незважаючи на уточнюючі податкові декларації, яким платник уточнив свої податкові зобов`язання за січень – квітень 2016 року, коригування нарахованої пені, коригування зарахованих в рахунок сплати пені здійснений платником платежів за поточні періоди не відбулося, чим штучно створений податковий борг за основним платежем.
Отже, з огляду на вищевказане, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога позивача про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 15.01.2020 року № 152-55 Головного управління ДПС у Донецькій області про сплату земельного податку з юридичних осіб на суму 5440,77 грн. є такою, що підлягає задоволенню. 
Щодо позовної вимоги про визнання протиправною та скасування рішення № 1/05-99-55-10 від 15.01.2020 року Головного управління ДПС у Донецькій області про опис майна у податкову заставу, слід зазначити наступне.
Як зазначено у спірній вимозі фіскальний орган попередив позивача, що починаючи з 31 грудня 2019 року, на будь-яке майно платник податків, яке перебуває у його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно, на яке платник податку набуде право власності у майбутньому, розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховується пеня та штрафи, визначені Податковим кодексом України. Органом державної податкової служби буде здійснено опис майна у податкову заставу. Також відповідач вимагає терміново сплатити суму податкового боргу, включаючи штрафні (фінансові) санкції та пеню, нараховану на нього та застерігає, що у разі несплати суми податкового боргу до платника податків будуть застосовані передбачені Податковим кодексом України заходи стягнення податкового боргу.
У відповідності до рішення Головного управління ДПС у Донецькій області № 1/05-99-55-10 від 15.01.2020 року про опис майна у податкову заставу вирішено здійснити опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків – Слов`янського регіонального виробничого управління Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу”.
Згідно підпункту    89.1.2    пункту    89.1    статті    89 ПК України    право податкової застави виникає у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Право податкової застави не застосовується, якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (абзац шостий пункту    89.2    статті    89 ПК України).
Згідно пункту 1 Розділу ІІ Порядку № 586 опис майна у податкову заставу здійснюється на підставі рішення про опис майна у податкову заставу (додаток 1), яке приймається керівником контролюючого органу (його заступником або уповноваженою особою). Рішення про опис майна у податкову заставу надається платнику податків, що має податковий борг.
Звільнення майна платника податків з-під податкової застави та її виключення з відповідних державних реєстрів здійснюються у порядку, передбаченому    пунктом 93.2    статті 93 глави 9 розділу II Кодексу (пункт 2 Розділу VI Порядку № 586).
Отже, оскільки норми законодавства, яке діяло до 08.06.2016 року звільняло суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, під час її проведення, від сплати  за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, а своєчасна сплата позивачем земельного податку за податкові періоди після 08.06.2016 року свідчить про відсутність податкового боргу з земельного податку за ці періоди, рішення № 1/05-99-55-10 від 15.01.2020 року є протиправним та підлягає скасуванню.
Частиною 1  статті 2 КАС України  визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2  статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно  до частин 1, 2  статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Отже, з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку щодо задоволення адміністративного позову Комунального підприємства “Вода Донбасу” в особі Слов`янського регіонального виробничого управління КП “Компанія “Вода Донбасу” в повному обсязі.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі № 200/3789/20-а - залишити без задоволення.  
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 15 червня 2020 року у справі № 200/3789/20-а - залишити без змін.      
Повне судове рішення складено 05 жовтня 2020 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     Т.Г. Гаврищук

                                                                                                    І.В. Сіваченко