ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
       ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року                                                                         м. Херсон

справа № 766/10354/20
провадження № 22-ц/819/1495/20 
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)	Чорної Т.Г.,	
суддів:	Пузанової Л.В.,	
  	Склярської І.В.	
секретар	Геленко А.М.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якої діє  ОСОБА_2 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Зуб І.Ю. від 09 липня 2020 року за заявою ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,
ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з останньої грошові кошти в розмірі 400 000 грн.
Одночасно з позовом подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29961583. Також просить до набрання чинності рішенням у справі заборонити будь яким особам у будь який спосіб вчиняти будь які дії щодо цього нерухомого майна. 
Вказану заяву мотивує фактом наявності боргу у розмірі 400 000 грн та наміром відповідача продати зазначену вище квартиру, посилаючись на те що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання судового рішення, оскільки відповідач може вчинити дії спрямовані на відчуження майна.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 09 липня 2020 року заяву задоволено частково.
Накладено арешт в межах суми позову – 400 000 грн. на квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 29961583, що належить ОСОБА_1 .
В задоволенні решти вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви про задоволення позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , посилається на те, що суд першої інстанції не врахував те, що договір позики був укладений під вчиненням психологічного тиску з боку посадових осіб ТОВ «Дистриб?юр Сервіс» з яким вона перебувала в трудових відносинах. Жодної передачі грошових коштів не відбулося.
В письмовому відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_3 , від імені якої діє ОСОБА_4 , доводи апелянта не визнає, ухвалу суду просить залишити без змін, як постановлену з дотриманням вимог процесуального законодавства. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність оскарженої ухвали суду, в межах визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Забезпечення позову спрямоване проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, відчужити його, тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України  позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.
Відповідно до ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які 
гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних 
вимог, що  зазначено  в  Постанові  Пленуму Верховного  Суду  України від 22.12.2006 року № 6  «Про практику  застосування  судами  цивільного  процесуального  законодавства  при  розгляді заяв  про  забезпечення   доказів». 
У п. 4  Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 6 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення доказів» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з  урахуванням  доказів,  наданих позивачем на підтвердження своїх вимог,  пересвідчитися,  зокрема,  втому, що між сторонами дійсно  виник  спір  та  існує  реальна  загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг   позовних  вимог,  дані  про  особу  відповідача,  а  також відповідність виду забезпечення позову,  який просить  застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності  слід  враховувати, що  вжиті  заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. 
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.
У постанові Великої Палати Верховного суду від 15 вересня 2020 року № 753/22860/17 у справі зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених вимог. До того ж, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер діють лише до ухвалення рішення по справі.
Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
Із виділених матеріалів справи вбачається, що предметом первісно заявленого позову є стягнення грошових коштів за договором позики в розмірі 400 000 грн.   
Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав для обґрунтованого припущення вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
Крім того, обраний заявником даний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.
Враховуючи, що єдиною підставою для забезпечення позову відповідно до ч.2 ст. 149 ЦПК України є наявність обставин, що можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду та зважаючи, що застосовані судом обмеження носять тимчасовий характер і відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України даний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, 
Посилання апелянта на прийняття судом зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання договору позики неукладеним, є безпідставним. 
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції перевірив обставини справи, факти які мають значення для справи, пересвідчився, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясував обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати позивач позовним вимогам, а тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375 ЦПК України, колегія суддів,- 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє  ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 09 липня 2020 року без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий                                                                                          Т.Г.Чорна

Судді:                                                                                                        Л.В.Пузанова

                                                                                                                      І.В.Склярська 

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року

Суддя                                                                         Т.Г. Чорна