Справа № 161/9789/19 	Головуючий у 1 інстанції: Присяжнюк Л. М. 	
Провадження № 22-ц/802/1053/20  Категорія: 96 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
01 грудня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Шевчук Л. Я., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання – Лимаря Р. С.,
представника позивача – ОСОБА_1 ,
представника третьої особи – Басалик В. Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Луцької міської ради, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення додаткового строку для прийняття спадщини за апеляційною скаргою третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2020 року,   

                                        В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про встановлення факту, що має юридичне значення та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Позовні вимоги мотивував тим, що він пропустив встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті його батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поважних причин, а саме у зв`язку з тим, що він проходить військову службу у складі Французького Легіону, який розташований у м. Калві на острові Корсика, Французька Республіка.
Позивач зазначав, що найближче консульство України, де він міг подати заяву про прийняття спадщини, знаходиться на материковій частині Франції у м. Марсель. Таку заяву він подав лише 28 лютого 2019 року, тобто з пропуском шестимісячного строку. 
Вважає, що внаслідок цього та закритого режиму служби, він не зміг вчасно дізнатися про смерть батька, що є поважною обставиною для встановлення йому додаткового строку для прийняття спадщини терміном шість місяців.
Також позивач вказував, що у нього з батьком наявні розбіжності у написанні прізвища, а саме в нього воно записане, як ОСОБА_6 , а у померлого – ОСОБА_7 , у зв`язку з чим є необхідність у встановленні юридичного факту, що померлий ОСОБА_7 є дійсно його батьком.
Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_6 просив суд встановити факт, що він є сином ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ківерці Волинської області, визнати причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини поважними та визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини, терміном 6 місяців.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 січня 2020 року до участі в розгляді справи в якості співвідповідача залучено Луцьку міську раду.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Встановлено, що батьком ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Ківерці Волинської області.
Визначено ОСОБА_2 додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном шість місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.
В апеляційній скарзі третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , покликаючись на неправильну оцінку судом зібраних доказів та невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване рішення суду в частині визначення додаткового строку для прийняття спадщини скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження факту об`єктивних, непереборних труднощів як для спадкоємця на вчинення дій щодо прийняття спадщини. Військова служба за кордоном на контрактній основі не може вважатись поважною причиною для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Тому вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов ОСОБА_2 в цій частині. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті і справедливим, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що розбіжність у написанні прізвища спадкодавця та його дітей є опискою, яка виникла внаслідок неправильного перекладу прізвища з російської на українську мову, у зв`язку з чим вважав за необхідне встановити факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_6 та померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 , як між батьком та сином. Крім того, встановлюючи позивачу додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини в шість місяців з дня набрання рішенням суду законної сили, суд виходив з того, що в даному конкретному випадку, у зв`язку з особливістю життєвої ситуації, в який опинився позивач через несення військової служби за кордоном, строк для прийняття спадщини ним пропущений з поважної причини.
Такий висновок суду є правильний. 
Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 (а.с.5). 
Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно.
Спадкоємцями першої черги за законом є його рідні діти: позивач ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_8 (а.с.6).
Судом також встановлено, що у позивача з батьком наявні розбіжності у написанні прізвища, а саме: в нього воно записане, як ОСОБА_6 , а у померлого – ОСОБА_7 .
Суд першої інстанції виходив з того, що наявна розбіжність у написанні прізвища спадкодавця та його дітей є опискою, яка виникла внаслідок неправильного перекладу прізвища з російської на українську мову, у зв`язку з чим дійшов правильного висновку про задоволення позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, що батьком позивача ОСОБА_2 є ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ківерці Волинської області.
Рішення суду в цій частині не оскаржується, а тому не переглядається судом апеляційної інстанції.
Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_6 з 24 листопада 2017 року проходить військову службу за контрактом у складі Французького Легіону, і його постійним місцем дислокації є м. Калві острів Корсика, Французька Республіка (а.с.12-17).
28 лютого 2019 року із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_5 і нотаріально посвідчив заяву про прийняття спадщини у службі реєстрації актів цивільного стану мерії Кальві, Французька Республіка (а.с.9-10).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач свої вимоги, зокрема щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_5 обґрунтовував тим, що він проходить контрактну військову службу у складі Французького Легіону, який розташований у м. Калві на острові Корсика, Французька Республіка, а найближче консульство України, де він міг подати заяву про прийняття спадщини, знаходиться на материковій частині Франції у м. Марсель. Оскільки таку заяву він подав лише 28 лютого 2019 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, вважає, що наведені ним причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними.
За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). 
Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. 
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Таким чином, проходження військової служби спадкоємцем ОСОБА_6 у складі Французького Легіону з постійним місцем дислокації - острів Корсика, Французька Республіка, що також свідчить про велику відстань між місцем постійного проживання позивача і місцем знаходження спадкового майна, є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини
З врахуванням наведених обставин справи, зокрема, що позивач ОСОБА_6 на час подання заяви про прийняття спадщини з пропуском в 6 днів, проходив військову службу за кордоном, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поважність причин пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, що відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, наведене дає підстави вважати, що позивач у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України довів та надав належні і допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог, а саме, що він пропустив встановлений законом строк для прийняття спадщини з поважної причини, тому суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 1272 ЦК України обґрунтовано визначив йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини – шість місяців з дня набрання рішенням суду законної сили.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, особа яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_4 , не є спадкоємцем після смерті спадкодавця ОСОБА_5 ні за законом будь-якої черги, ні за заповітом станом на час прийняття оскаржуваного рішення судом, та перегляду цього рішення  судом апеляційної інстанції.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про задоволення позову ОСОБА_2 відповідає вимогам закону.
Доводи апеляційної скарги про те, що ухвалене судом рішення є незаконним і підлягає скасуванню через те, що суд першої інстанції помилково вважав поважними припини пропуску позивачем строку для прийняття спадщини, є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки зводяться до переоцінки доказів, яким суд дав правильну правову оцінку.
Враховуючи характер військової служби, яку позивач проходить у складі Французького Легіону, перебування на казарменому режимі, основою якого є постійне проживання на території військової частини, він обмежений у використанні особистих засобів зв`язку, його місце пересування та спілкування із зовнішнім світом також є обмеженим, тому він фактично був обмежений і у можливості реалізувати свої права щодо прийняття спадщини в строк передбачений законом, а тому суд першої інстанції ухвалив законне і обгрунтоване рішення про задоволення позову.
Отже, наведені третьою особою на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 в апеляційній скарзі доводи щодо невідповідності рішення суду першої інстанції фактичним обставинам справи, порушення ним норм матеріального права, не спростовують правильних висновків суду, а є її власним суб`єктивним тлумаченням норм права та обставин справи і не впливають на законність оскаржуваного рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                                   У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу третьої особи на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 серпня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: