ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2020 року 
м. Київ

справа №  910/843/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Малашенкової Т.М. (головуючий), Булгакової І.В., Колос І.Б.,
за участю секретаря судового засідання Барвіцької М.Т.,
          
представників учасників справи:
позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс" (далі -          ТОВ "Айлант Сервіс", позивач, скаржник) - Шубака М.І. (адвокат),
відповідача - Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (далі - АТ КБ "ПриватБанк", відповідач) - не з`явились,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу ТОВ "Айлант Сервіс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 (головуючий - суддя Босий В.П.) та 
постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 (головуючий - суддя Пашкіна С.А., судді: Андрієнко В.В., Кропивна Л.В.) 

у справі №910/843/20
за позовом ТОВ "Айлант Сервіс"
до АТ КБ "ПриватБанк",
про    визнання кредитного договору недійсним.
          
ІСТОРІЯ СПРАВИ
1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. ТОВ "Айлант Сервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до АТ КБ "ПриватБанк" про визнання недійсним кредитного договору від 16.11.2016 № 4А16119Г (далі - Кредитний договір), укладеного сторонами.

1.2. Позовні вимоги мотивовано тим, що Кредитний договір є недійсним з підстав, передбачених статтею 230 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), оскільки на момент його укладання відповідач ввів позивача в оману щодо істотних умов такого договору.

На думку позивача, відповідач, володіючи повною фінансовою інформацією про товариство позивача, усвідомлюючи високі економічні показники діяльності товариства позивача, висунув позивачу пропозицію, щодо можливості його участі у процедурі "трансформації" кредитного портфеля банку, яка зі слів співробітників банку, була ініційована Національним банком України. 

При цьому, за твердженнями позивача, банк наголошував на тому, що кредитні зобов`язання попередніх боржників забезпеченні ліквідними активами, у тому числі корпоративними правами, товаром в обороті, цінними паперами та інше. Таким чином, дії позивача із отримання кредитних коштів за Кредитним договором були направлені на залучення таких коштів для погашення зобов`язань боржників банку в рамках реалізації зазначеного плану "трансформації" кредитного портфелю банку, ініційованого НБУ.

Як стверджує позивач, обов`язковою умовою на якій наполягав позивач було набуття ним права власності на активи, що забезпечували зобов`язання "старих" боржників перед банком.

Позивач вказував, що на виконання укладених з відповідачем договорів поруки №4А13453И/П, №4У13653И/П, №4Ц13637И/П та №4В13645И/П ним, як поручителем, були перераховані на користь відповідача грошові кошти в якості повернення кредитів та сплати відсотків за користування кредитами боржників за договорами поруки на загальну суму        2 859 926 935,02 грн.

При цьому, у зв`язку з тривалим невиконанням відповідачем умов пунктів 8, 10 договорів поруки, позивач вважав, що відповідач не мав на меті передати позивачу документи, що підтверджували наявність забезпечення зобов`язань боржників у вигляді цінних для позивача активів, а лише використовував інформацію про такі активи для спонукання позивача укласти кредитний договір та договори поруки з метою реалізації плану "трансформації" (на виконання вимог Національного Банку України), чим ввів позивача в оману, щодо істотних умов договору.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 22.06.2020, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2020, відмовлено у задоволенні позову. 

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги

3.1. ТОВ "Айлант Сервіс", посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 у справі №910/843/20 повністю, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним договір поруки від 16.11.2016 №4А16119Г.
           
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ 

4. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу: 

4.1. на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме частини першої статті 230 ЦК України стосовно визнання договору недійсним у випадках, якщо сторона правочину в тексті договору повідомила недостовірні відомості щодо наявності забезпечення договору;
          
4.2. на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування положень частини четвертої статті 165 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) стосовно зазначення у відзиві вказівки на незгоду відповідача із обставиною на якій ґрунтується позов.
          
5. Позиція інших учасників справи 

5.1. Відзив на касаційну скаргу не надходив. 

6. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

6.1. 16.11.2016 ТОВ "Айлант Сервіс" як позичальником та Акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" укладено кредитний договір №4А16119Г з кредитним лімітом 2 950  000000,00 грн для фінансування поточної господарської діяльності позивача з терміном повернення кредиту - 10.11.2026.

6.2. Відповідно до пункту А.6 Кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує відсотки за фіксованою ставкою в розмірі 10,5% річних.

6.3. Пунктом А.7 Кредитного договору передбачено, що при порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань погашення/повернення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом за фіксованою ставкою в розмірі 21% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

6.4. На виконання умов кредитного договору банк перерахував позивачу кредитні кошти у розмірі 2  859  926 935,20 грн, що підтверджується платіжним дорученням від 17.11.2016 №28.

6.5. 16.11.2016 між позивачем та відповідачем укладено договори поруки №4А13453И/П, №4У13653И/П, №4Ц13637И/П та №4В13645И/П.

6.6. Відповідно до протоколу від 14.11.2016 №14/11/2016 загальних зборів учасників товариства позивача вирішено погодити укладення з відповідачем кредитного договору на суму 2 950 000 000,00 грн та уповноважити директора позивача на підписання такого договору.

6.7. Суди встановили, що жодних посилань/згадувань/рішень в частині необхідності укладення кредитного договору/договорів поруки з метою отримання прибутку у вигляді продажу/отримання у власність позивачем майна, переданого у якості забезпечення за "старими" кредитами, у зазначеному протоколі не міститься, так само, як і не міститься будь-яких згадок і даних взагалі щодо такого майна (його оцінки, наявності і т. ін.) та щодо так званої трансформації кредитного портфелю банку. Оспорюваний кредитний договір укладено виключно для фінансування поточної діяльності товариства позивача.

7. Межі розгляду справи судом касаційної інстанції

7.1. Імперативними приписами частини другої статті 300 ГПК України чітко встановлено межі перегляду справи судом касаційної інстанції, а саме: суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 

7.2. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій

8.1. Причиною спору зі справи стало питання про наявність або відсутність підстав для визнання недійсним Кредитного договору від 16.11.2016 № 4А16119Г, вчиненого, на думку позивача, під впливом введення в оману.

8.2. Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про        відсутність підстав для визнання Кредитного договору недійсним у розумінні статті 203, 215 ЦК України.

Суди виходили з того, що жоден пункт Кредитного договору не містить згадок про трансформацію, необхідність укладення оспорюваних позивачем договорів поруки та щодо інших обставин, які позивач використовує в якості обґрунтування свого позову. Кредитний договір підписаний сторонами без будь-яких зауважень, що з огляду на приписи вказаних судом норм чинного законодавства України свідчить про погодження ними всіх умов, які містяться в такому договорі.

8.3. Верховний Суд у межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, здійснює перевірку застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права і зазначає таке.

8.4. На одну з підстав для подання касаційної скарги скаржник посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме частини першої статті 230 ЦК України стосовно визнання договору недійсним у випадках, якщо сторона правочину в тексті договору повідомила недостовірні відомості щодо наявності забезпечення договору.
8.5. Верховний Суд зазначає, що відповідно до пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

Зі змісту вказаної норми убачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору.

Таким чином, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, крім встановлення відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, обов`язковому дослідженню підлягає також питання необхідності застосування таких правових норм для вирішення спору з огляду на встановлені фактичні обставини справи.

8.6. Як убачається зі змісту оскаржуваних рішень, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, врахував правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 25.07.2019 у справі №910/9879/18 щодо застосування положень статті 230 ЦК України, та на підставі встановлених фактичних обставин справи дійшов висновку, що  матеріалами справи не підтверджено введення відповідачем в оману позивача щодо обставин, що мають істотне значення, під час укладення Кредитного договору.

8.7. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 236 ГПК України).

8.8. Згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

8.9. Касаційний господарський суд, проаналізувавши зміст судових рішень з точки зору застосування норми права, яка стала підставою для розгляду позову та вирішення справи по суті, дійшов висновку, що судами були прийняті рішення відповідно до встановлених ними обставин на підставі поданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер.
Тобто у даній справі судами досліджено докази та встановлені обставини, які мають індивідуальний характер, притаманний для правовідносин, які виникли саме між сторонами справи, які є суб`єктами таких відносин, на підставі яких суди попередніх інстанцій дійшли висновку про відсутність підстав для визнання Кредитного договору недійсним.

8.10. Натомість скаржник зазначає про необхідність викладення висновку Верховного Суду щодо застосування частини першої статті 230 ЦК України стосовно визнання договору недійсним у випадках, якщо сторона правочину в тексті договору повідомила недостовірні відомості щодо наявності забезпечення договору.

При цьому, як убачається зі змісту позовної заяви, позивачем не ставилось питання про подання відповідачем саме на підставі наведення недостовірних відомостей щодо наявності забезпечення договору, а тому і не було предметом розгляду судом першої інстанції.

Однак, як убачається зі змісту апеляційної скарги, позивач послався на те, що під час укладення договорів поруки мав місце обман з боку відповідача, який полягає у наданні недостовірних відомостей про те, що на час укладення договору поруки кредитні договори є забезпеченими заставою (іпотекою), після виконання договорів поруки з`ясувалось, що будь-яке забезпечення, так само як і самі договори застави (іпотеки) відсутнє; обман полягає у тому, що на час укладення кредитного договору та договорів поруки, відповідач запевнив позивача у тому, що зобов`язання позичальників - ТОВ "Автотрейдінвест", ТОВ "Українська кабельна мережа", ТОВ "Центросталь", ТОВ "Вілоріс" перед відповідачем з повернення грошових коштів є забезпеченими заставою (іпотекою). 

Проте суд апеляційної інстанції відхилив зазначені доводи, оскільки, судами встановлено, що оспорюваний Кредитний договір укладено на погоджених в ньому умовах, а отримання позивачем грошових коштів відбулося саме для цілей фінансування поточної діяльності товариства позивача.

8.11. Відповідно до частини третьої статті 300 ГПК України у суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Верховний Суд не бере до уваги доводи скаржника про наявність підстав для визнання недійсним договору поруки від 16.11.2016 №4А16119Г, оскільки позивач із відповідними заявами про зміну предмета та підстав позову до суду першої інстанції не звертався та вказані вимоги не були предметом розгляду судом. 

8.12. Верховний Суд зазначає, що доводи заявника про наявність/відсутність передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України підстави, зазначеної у пункті 4.1 цієї постанови, для подання касаційної скарги є необґрунтованими і недоведеними з вище викладених міркувань, а також вони стосуються обставин, які судами попередніх інстанцій не з`ясовувались при вирішенні спору, а відтак вказані доводи фактично спрямовані на переоцінку поданих сторонами доказів та встановлення нових обставин справи, що знаходяться поза межами компетенції суду касаційної інстанції відповідно до положень статті 300 ГПК України.

8.13. Що ж до підстави оскарження судових рішень у справі, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України, а саме: відсутності висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень частини четвертої статті 165 ГПК України стосовно зазначення у відзиві вказівки на незгоду відповідача із обставиною на якій ґрунтується позов (пункт 4.2 цієї постанови), Верховний Суд зазначає таке.

8.14. Відповідно до статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін.

8.15. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом.

8.16. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

8.17. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

8.18. За змістом частин першої та третьої статті 165 ГПК України заперечення проти позову відповідач викладає у відзиві, який повинен містити, зокрема заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

8.19. Частиною четвертою статті 165 ГПК України встановлено, що якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.

8.20. У відповідності до статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує зокрема такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

8.21. Згідно з частиною четвертою статті 238 ГПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: перелік обставин, які є предметом доказування у справі; перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі; висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів; мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку; норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

8.22. У касаційній скарзі ТОВ "Айлант Сервіс" зазначає, що, оскільки відзив АТ КБ "ПриватБанк" не містить вказівки на незгоду відповідача з основною обставиною, на якій ґрунтується позов (відсутність забезпечення кредитних договорів), то останнє не може заперечувати відсутність такої обставини та визнає її, а тому слід дійти висновку, що такі договори не укладалися. 

8.23. Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень та підтверджується матеріалами справи, відповідач АТ КБ "ПриватБанк" у відзиві на позовну заяву, з посиланням на відповідні докази та норми права, заперечував проти обставин, якими позивач обґрунтував підстави позову. Зазначеним обставинам судами попередніх інстанцій надана відповідна правова оцінка, про що свідчить зміст судових рішень.

8.24. Враховуючи наведене, Верховний Суд відхиляє доводи скаржника щодо незгоди з обставинами, викладеними відповідачем у відзиві на позовну заяву, оскільки їх врахування і дослідження під час касаційного перегляду порушить справедливий баланс інтересів та процесуальних прав сторін у наведенні доводів, обґрунтуванні своїх доводів та заперечень, участі у дослідженні доказів у справі та суперечить статті 300 ГПК України за приписом якої, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

8.25. Верховний Суд у прийнятті даної постанови керується й принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicate можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі скаржником не зазначено й не обґрунтовано. 

8.26. Разом з тим Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

8.27. У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

8.28. Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що скаржнику надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

9. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

9.1. Звертаючись з касаційною скаргою, позивач не спростував наведених висновків судів попередніх інстанцій та не довів неправильного застосування ними норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятих ними судових рішень у справі.

9.3. За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу ТОВ "Айлант Сервіс" - залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення у справі - без змін як такі, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права.

10. Судові витрати

10.1. Понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Айлант Сервіс" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 22.06.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 11.08.2020 у справі №910/843/20 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                          Т. Малашенкова 

Суддя                                                                                                          І. Булгакова

Суддя                                                                                                                          І. Колос