ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9147/20 Справа № 210/6800/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В. Є. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 листопада 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
справа № 210/6800/19
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді - Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
сторони:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР»,
відповідач – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2020 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складання повного судового рішення в матеріалах справи відсутні, -
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2019 року ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що з 01.01.2015 року позивач розпочав виконання функцій управителя багатоквартирними будинками по Металургійному району в м. Кривому Розі. Позивач, у період з 01.06.2016 року по 01.11.2019 року, надавав відповідачам послуги з утримання будинку та прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 , співвласниками якого є саме відповідачі, однак відповідачі належним чином не здійснюють плату за надані послуги.
На підставі наведеного вище позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 5461,25 грн. - основний борг, суму інфляційних збитків - 1758,57 грн., 3% річних в розмірі 652,35 грн. та сумі пені 3,61 грн. 
Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2020 року позов задоволено. 
Стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» заборгованість за житлово-комунальні послуги (утримання будинку та прибудинкової території) в розмірі 5461.25 грн. за період з 01.06.2016 року по 01.11.2019 рік, суму інфляційних збитків в розмірі 1758 грн. 57 коп., 3% річних в розмірі 652 грн. 35 коп. та пеню в розмірі 03,61 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» судовий збір у розмірі 960,50 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» судовий збір у розмірі 960,50 грн. 
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження виконання позивачем послуг, як то прибирання прибудинкової території, обслуговування систем диспетчеризації, прибирання та вивіз снігу, посипання призначеної для проходу та проїзду частини прибудинкової території протиожеледними сумішами, а розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків. 
Зауважує на тому, що матеріали справи не містять акту прийому-передачі, або іншої землевпорядної документації, які визначали б законність передачі прибудинкової території від виконавчого комітету міської ради до позивача та їх розмір, при цьому Акт заміру та прикріплення прибираємої прибудинкової території від 01.07.2015 року відповідач ОСОБА_1 вважає неналежним доказом по справі, оскільки у позивача відсутні будь-які законні підстави визначати самостійно площу прибираємої території, тому стягнення заборгованості за прибирання прибудинкової території є безпідставними та необґрунтованими. 
Крім того апелянт зауважує на тому, що позивачу по справі, як організації, що здійснює управляння будинком АДРЕСА_2 , у встановленому законом порядку не виділена та не передана у користування земельна ділянка, на якій знаходиться будинок АДРЕСА_2 , тому у позивача відсутні правові підстави стягувати кошти за послуги, які не тільки фактично не надавались, а й не мали права надаватись позивачем.
Відповідач ОСОБА_1 вважає, що суд першої інстанції, порушуючи його право на можливість надання доказів по справі та можливості спростувати твердження позивача, розглянув справу в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, при цьому відмовив у задоволенні клопотання про допит свідків. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з 01.01.2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР» виконує функції управителя багатоквартирними будинками Металургійного району в м. Кривому Розі.
На підставі Договору про надання послуг з управління будинком, спорудою та прибудинковою територією у Дзержинському (на теперішній час – Металургійному) районі м. Кривого Рогу від 27.12.2013 року, укладеному між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міської ради м. Кривого Рогу та ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР», останній надає послуги з управління будинком, спорудою та прибудинковою територією у Дзержинському (на теперішній час – Металургійному) районі м. Кривого Рогу, в тому числі й до будинку АДРЕСА_2 .
Згідно п. 4.1. цього Договору, договір набуває чинності з моменту підписання та діє протягом 1 року. Функції з управління та надання послуг з утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях розпочинають здійснювати з 01.04.2014 року. Даний договір може бути пролонговано за згодою сторін на той самий термін. Якщо одна із сторін має намір розірвати договір, вона повинна попередити про свій намір не менш як за місяць до його розірвання.
Згідно ж п. 4.4. цього Договору, він припиняє свою дію у випадку підписання нового договору, який відповідає новим нормативним актам і Законам України.
У разі припинення дії цього Договору об`єкт передається замовникові із складанням акту прийняття-передачі, про що зазначено у пункті 6.6. Договору (а.с. 9).
Зважаючи на відсутність в Договорі про надання послуг з управління будинком, спорудою та прибудинковою територією у Дзержинському (на теперішній час – Металургійному) районі м. Кривого Рогу від 27.12.2013 року застереження про обов`язковість надання письмової згоди сторін при його пролонгації та відсутності в матеріалах справи жодних відомостей про припинення цього Договору у порядку, визначеному в пунктах 4.4. та 4.4. Договору, колегія суддів вважає, що цей Договір є чинним та ТОВ «СІТІСЕРВІС-КР» є управителем будинку АДРЕСА_2 .
Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири у АДРЕСА_1 , та кожному з них належить по 1/2 частки вказаної квартири (а.с.10).
Звертаючись до суду з даним позовом позивач посилався на те, що у період 01.06.2016 року по 01.11.2019 року, відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем надавалися житлово-комунальні послуги, однак відповідачами оплата за надані житлово-комунальні послуги не здійснювалася, що й призвело до утворення заборгованості в сумі 5461,25 грн.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив за наявності правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованості за житлово-комунальні послуги (утримання будинку та прибудинкової території) в розмірі 5461.25 грн. за період з 01.06.2016 року по 01.11.2019 рік, суми інфляційних збитків в розмірі 1758 грн. 57 коп., 3% річних в розмірі 652 грн. 35 коп. та пені в розмірі 03,61 грн.
Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.
Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Утримання майна власників квартир (будинку та прибудинкової території) здійснюється ними шляхом оплати всіх витрат по утриманню експлуатуючій організації.
Відповідно до ст.360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Власники несуть відповідальність за своєчасність здійснення платежів на рахунок управителя незалежно від використання приміщень особисто чи надання належних їм приміщень в оренду, якщо інше не передбачено договором.
Згідно ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).
Відповідно до вимог ст.ст. 11, 526 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг належить встановлення цін/тарифів на житлово-комунальні послуги відповідно до закону.
Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача.
Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач по справі надає послуги з управління будинком, спорудою та прибудинковою територією у Дзержинському (на теперішній час – Металургійному) районі м. Кривого Рогу, в тому числі й до будинку АДРЕСА_2 . 
В період з 01.06.2016 року по 01.11.2019 року, відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем надавалися житлово-комунальні послуги, однак відповідачами оплата за надані житлово-комунальні послуги не здійснювалася, що й призвело до утворення заборгованості в сумі 5461,25 грн.
На підставі вказаного вище колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що факт надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території доведений належними та допустимими доказами.
При цьому правильність нарахування заборгованості відповідачів підтверджується наданим позивачем розрахунком по квартирі АДРЕСА_3 , який перевірений колегією суддів та колегія суддів вважає його правильним, та відомостями по видам послуг (а.с.6,53-56). Дані відомості містять інформацію про місяць, в якому виконувалася робота, перелік виконаних робіт та вартість за кожну роботу окремо, що є належними та допустимими доказами надання позивачем послуг з управління будинком, спорудою та прибудинковою територією будинку АДРЕСА_2 .
Правильність нарахування зазначених сум відповідачами не спростована.
Відповідно до ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.
Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.
З огляду на викладене, правовідносини, які склались між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги.
Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п. 2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України    від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні з базовим.
Підраховуючи суми стягнень, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, суди повинні враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції має розраховуватися на підставі індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був у певний період індекс інфляції менший одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція). Індекси інфляції розраховуються на підставі інформації, опублікованої центральним органом виконавчої влади з питань статистики в газеті «Урядовий кур`єр».
При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця.
Тому на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідачі ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 у встановлені законом строки не вносили плату за отримані житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 1758,57 та 3% річних в розмірі 652,35 грн. за період прострочки виконання зобов`язань з 01.06.2016 року по 01.11.2019 рік, розрахунки яких перевірено колегією суддів та колегія суддів вважає їх правильними та погоджується із вказаними розрахунками.
Крім того, колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що з відповідачів на користь позивача підялгає стягненню пеня у розмірі 3,61 грн., оскільки статтею 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. Загальний розмір сплаченої пені не може перевищувати 100% загальної суми боргу. 
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог позивача доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження виконання позивачем послуг, як то прибирання прибудинкової території, обслуговування систем диспетчеризації, прибирання та вивіз снігу, посипання призначеної для проходу та проїзду частини прибудинкової території протиожеледними сумішами, а розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків, оскільки позивачем по справі надано відомості по видам послуг, які містять інформацію про місяць, в якому виконувалася робота, перелік виконаних робіт та вартість за кожну роботу окремо, що є належними та допустимими доказами надання позивачем послуг з управління будинком, спорудою та прибудинковою територією будинку АДРЕСА_2 (а.с.6,53-56). 
Не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять акту прийому-передачі, або іншої землевпорядної документації, які визначали б законність передачі прибудинкової території від виконком у міськради до позивача та їх розмір, при цьому Акт заміру та прикріплення прибираємої прибудинкової території від 01.07.2015 року відповідач ОСОБА_1 вважає неналежним доказом по справі, оскільки у позивача відсутні будь-які законні підстави визначати самостійно площу прибираємої території, тому стягнення заборгованості за прибирання прибудинкової території є безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, відповідно до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2015 року № 76 Прибудинкова територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена актом на право власності чи користування земельною ділянкою і призначена для обслуговування багатоквартирного будинку. 
Відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», прибудиноква територія - територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку.
Статтею 25 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що утримання та благоустрій прибудинкової території багатоквартирного житлового будинку, належних до нього будівель, споруд проводиться балансоутримувачем цього будинку або підприємством, установою, організацією, з якими балансоутримувачем укладено відповідний договір на утримання та благоустрій прибудинкової території. 
Відповідно до ст. 83 Земельного Кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.
У зв`язку з відсутністю Акту про право власності/користування земельною ділянкою, призначеною для обслуговування багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , відповідно до «Методичних рекомендацій щодо визначення прибудинкової території багатоквартирного будинку», формування тарифу на утримання прибудинкової території житлових будинків позивачем здійснюється на підставі комісійно складених та підписаних головами будинкових комітетів актів замірювання прибираємої прибудинкової території по кожному будинку окремо. До акту додається схематичний план із зазначеними площами.
Отже, позивач по справі не володіє, не розпоряджається і не користується прибудинковою територією будинку АДРЕСА_2 , яка визначена Актом заміру прибираємої прибудинокової території від 01.07.2015 року (а.с.91), а виключно обслуговує та утримає її в належному стані та несе за це відповідальність як перед Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому Криворізької міської ради – балансоутримувачем, так і перед мешканцями будинку. 

Наведеним вище спростовуються доводи апеляційної скарги про те, що позивачу по справі, як організації, що здійснює управляння будинком АДРЕСА_2 , у встановленому законом порядку не виділена та не передана у користування земельна ділянка, на якій знаходиться будинок АДРЕСА_2 , тому у позивача відсутні правові підстави стягувати кошти за послуги, які, не тільки фактично не надавались, а й не мали права надаватись позивачем.
Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови в задоволенні позовних вимог доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, порушуючи право відповідачів на можливість надання доказів по справі та можливості спростувати твердження позивача, розглянув справу в спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, при цьому відмовив у задоволенні клопотання про допит свідків, оскільки, у відповідності до ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Суд першої інстанції правильно встановив, що позовна заява подана з приводу стягнення заборгованості, сума якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому справа визначена малозначною, а отже характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання, допиту свідків, надання сторонами пояснень. 
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, ст.ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 31 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 16 листопада 2020 року.

Головуючий: 

Судді: