ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

26 жовтня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 540/2243/19	
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді - Шевчук О.А.,
суддів: Бойка А.В., Федусика А.Г. 

розглянувши в порядку письмового провадження  за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду  від            29 квітня 2020 року, ухваленого в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження у м.Миколаєві у  справі  за позовом   ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИЛА:

В жовтні 2019 року  позивач звернуся до суду з позовом до відповідача в якому просить   визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження максимального граничного розміру пенсії;  зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року, виходячи із суми заробітної плати (грошового забезпечення) керівника місцевої прокуратури 35291,44 грн., вказаної у довідці № 18-34вих-20 в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою, без обмеження максимального граничного розміру пенсії, з моменту звернення ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про перерахунок пенсії.
В обґрунтування позову зазначалось, що рішення пенсійного органу щодо відмови у перерахунку його пенсії є незаконним та таким, що грубо порушує його конституційне право на соціальний захист і пенсійне забезпечення, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Рішенням  Миколаївського окружного адміністративного суду  від 29 квітня 2020  р. позов задоволено.  Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 в перерахунку пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру», в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження максимального граничного розміру пенсії.  Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Херсонській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 раніше призначеної пенсії за вислугу років, відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» в редакції від 05.11.1991 року, виходячи із суми заробітної плати (грошового забезпечення) керівника місцевої прокуратури 35291,44 грн., вказаної у довідці № 18-34               вих-20 в розмірі 90% від суми заробітку за відповідною посадою, без обмеження максимального граничного розміру пенсії, з моменту звернення ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області із заявою про перерахунок пенсії - 04.10.2019 року.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач надав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати  рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовної заяви. Доводами апеляційної скарги зазначено, про   відсутність визначених Кабінетом Міністрів України умов та порядку перерахунку призначених працівникам прокуратури пенсій призвела до того, що Пенсійний фонд України не має правових підстав та законодавчого способу дій для реалізації своїх повноважень, що виключає можливість перерахунку зазначених пенсій. Крім того, Постанова № 657, на яку посилається позивач, не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсій у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.  Апелянт зазначає,  що позивач за перерахунком пенсії на підставі довідки № 18-34вих-20 до ГУ ПФУ взагалі не звертався. 
Відзив на апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області  позивачем до суду не надано.
Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю; 2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з листопада 1993 року по липень 2010 року працював в органах прокуратури Херсонської області. З 21.05.2008 року позивачу призначено пенсію за вислугу років відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 року № 1789-ХІІ (ладі - Закон України № 1789) виходячи із розміру 90% заробітної плати, чинної на момент виходу на пенсію. 
06.09.2017 року набрала чинності Постанова № 657, у зв`язку з чим позивач, вважаючи, що він набув права на перерахунок пенсії, 04.10.2019 року звернувся з відповідною заявою до ГУ ПФУ.
Листом від 15.10.2019 року № 714/Г-99-1 ГУ ПФУ повідомило відповідачу про відсутність підстав для перерахунку його пенсії. Як зазначено у вказаному листі, відповідно до ст. 18 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року № 1697-VII (далі - Закон України № 1697) умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначається Кабінетом Міністрів України. Постанова № 657, на яку у своїй заяві посилається позивач, не містить положень, які б закріплювали можливість перерахунку пенсії у зв`язку з підвищенням розміру заробітку працюючих працівників прокуратури.
Не погоджуючись з зазначеним, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що  призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Пенсійне забезпечення прокурорів і слідчих визначалося статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991р. № 1789-ХІІ        (далі - Закон №1789-ХІІ).
Згідно із ч.1, 2        ст.50-1 Закону №1789-ХІІ        прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
Розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за класні чини, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії, визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі.
Частиною 12 статті 50-1 Закону №1789-ХІІ визначено, що обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Згідно з ч.17   ст.50-1 Закону №1789-ХІІ призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Тобто, станом на час призначення позивачу пенсії порядок та підстави для перерахунку пенсії прокурорів були визначені у ч.12 та 17 ст.50-1 Закону №1789-ХІІ  та відповідно застосовувались до позивача у діючій редакції.
14.10.2014р. прийнято новий  Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ  (далі - Закон №1697-VІІ), який набрав чинності з 15.07.2015р.
Відповідно до ч.20  ст.86 Закону №1697-VІІ, умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 5 Прикінцевих положень Закону    України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 року № 213-VIII    (далі - Закон України № 213) передбачено, що у разі неприйняття до 1 червня 2015 року закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних, на загальних підставах з 1 червня 2015 року скасовуються норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії/щомісячне довічне грошове утримання призначаються відповідно до законів України    «Про державну службу»,    «Про прокуратуру»,    «Про судоустрій і статус суддів»,    «Про статус народного депутата України»,    «Про Кабінет Міністрів України»,    «Про судову експертизу»,    «Про Національний банк України»,    «Про службу в органах місцевого самоврядування»,    «Про дипломатичну службу»,    Податкового    та    Митного    кодексів України,    Положення про помічника-консультанта народного депутата України. 
Пенсія позивачу була призначена відповідно до ст. 50-1 Закону України № 1789 в редакції, яка діяла до набрання чинності цими законами.
Однак, зміни внесені до вказаної статті стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку.
Разом з тим, підстави та порядок перерахунку пенсій прокурорам регулюють ч.ч. 13, 18 ст. 50-1 Закону України № 1789, положення яких щодо перерахунку пенсії у зв`язку із прийняттям Закону України № 213 змін не зазнали (змінилась лише нумерація частин цієї статті).
Відповідно до ч. 13 ст. 50-1 Закону України № 1789 обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якої особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Згідно з ч. 18 ст. 50-1 Закону України № 1789 призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, у якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Отже, при перерахунку пенсії працівникам прокуратури має застосовуватись норма, що визначає розмір пенсії у відсотках, яка діяла на момент призначення пенсії, а тому внесені Законом України № 213 зміни до ст. 50-1 Закону України № 1789 щодо розміру пенсії у відсотках стосуються порядку призначення пенсії прокурорам і слідчим у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення, а не перерахунку вже призначеної пенсії. Процедури призначення та перерахунку пенсії різні за змістом і механізмом їх проведення. Нормами, які визначають механізм проведення перерахунку пенсії за вислугу років працівникам прокуратури є ч. 12, ч. 17 ст. 50 Закону України № 1789, які змін у зв`язку із прийняттям Закону України № 213 не зазнали.
15.07.2015 року частково набув чинності Закон України «Про прокуратуру»                   (2014 року), згідно з п. 3 Прикінцевих положень якого Закон України «Про прокуратуру» (1991 року) втрачає чинність, крім, зокрема, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої статті 50-1.
Крім того, як вбачається з відповіді відповідача, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-19 з 01.01.2016 року до 31.12.2016 року продовжує дію Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення».
Проте, як вбачається з п. 2 Прикінцевих положень Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 року № 911-19, дія положень цього Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 01.01.2016 року.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії позивачу на підставі поданої довідки без обмеження її максимального розміру.
Вірним є посилання суду першої інстанції на положення ст. 86 Закону України «Про прокуратуру» (2014 року) закріплюють право пенсіонера на здійснення перерахунку пенсії та юридичні підстави для відмови у застосуванні цієї норми відсутні.
Неможливість здійснення перерахунку призначеної позивачу пенсії через відсутність відповідної постанови не можуть бути враховані.
Вірним є висновок суду першої інстанції,   що призначена позивачу пенсія у розмірі 90% від суми місячної (чинної) заробітної плати, її розмір у відсотковому відношенні до чинної заробітної плати, не може бути зменшено.
Крім того, в апеляційній скарзі апелянт зазначає про протиправність рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання провести перерахунок пенсії без обмеження її розміру, однак судова колегія не приймає такі доводи апелянта з огляду на наступне.
Відповідно до п.2 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI, обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Таким чином, зміни стосуються саме призначення пенсії, а не її перерахунку, проте як вбачається з матеріалів справи позивач з грудня  2010 року перебуває на обліку в органах пенсійного фонду та отримує пенсію, та предметом позову у цій справі є саме перерахунок раніше призначеної пенсії.
Тобто,   застосування нових положень до правовідносин, які виникли до набрання ними чинності, суперечить вимогам ч.1  ст.58 Конституції України, якою передбачено, що закони та нормативні акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність.
При цьому, що наведені вище положення, що максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність, - в цілому визнано неконституційним відповідно до рішення Конституційного Суду України від 20.12.2016 року № 7-рп/2016.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 № 7- рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7  статті 43 Закону № 2262-ХІІ, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10 740 гривень.
Відповідно до частини 2 статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, положення частини 7 статті 43 Закону України № 2262-ХІІ з дня ухвалення рішення про визнання їх неконституційними, а саме з 20.12.2016 року є такими, що втратили чинність.
Крім того, Конституційним Судом України у рішеннях №8-рп/99 від 06.07.1999 року, №5-рп/2002 від 20.03.2002 року та №8-рп/2005 від 11.10.2005 року сформовано правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо.
У рішенні №5-рп/2002 від 20.03.2002 року Конституційний Суд України зазначив, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
У рішенні №10-рп/2008 від 22.05.2008 року Конституційний Суд України визначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів.
В свою чергу, згідно з ст. 151-2 Конституції України рішення та висновки, ухвалені Конституційним Судом України, є обов`язковими, остаточними і не можуть бути оскаржені.
Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, про те, що   позивач за перерахунком пенсії на підставі довідки № 18-34вих-20 до ГУ ПФУ взагалі не звертався, а його заява була розглянута за Законом України «Про звернення громадян», оскільки з матеріалів справи встановлено, що 04.10.2019 року позивач звернувся до відповідача саме з заявою про перерахунок пенсії  за вислугу років відповідно до  ч.1 ст.50-1 Закону України «Про прокуратуру», згідно з положенням постанови КМУ №657 за відповідною посадоб без обмеження граничного розміру.
Таким чином, судова колегія  приходить до висновку, що право позивача на перерахунок пенсії є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.
Щодо вимог позивача здійснити перерахунок та виплату пенсії з моменту звернення, суд зазначає наступне: 
Відповідно до вимог ч. 1, 12 та 18 ст. 50-1 Закону України № 1789  обчислення (перерахунок) пенсій провадиться за документами пенсійної справи та документами, додатково поданими пенсіонерами, виходячи з розміру місячного заробітку за відповідною посадою, з якою особа вийшла на пенсію, станом на час звернення за призначенням або перерахунком.
Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників. Перерахунок призначених пенсій провадиться з першого числа місяця, що йде за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув права на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачена йому не більш як за 12 місяців. Перерахунок пенсій провадиться з урахуванням фактично отримуваних працівником виплат і умов оплати праці, що існували на день його звільнення з роботи.
Як зазначає позивач, підстави для перерахунку його пенсії виникли з 06.09.2017 року. Із заявою про перерахунок пенсії позивач звернувся 04.10.2019 року. 
З урахуванням зазначених вище норм, відповідний перерахунок необхідно здійснювати саме з 04.10.2019 року - дати звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії.
Решта доводів та заперечень апелянта  висновків суду першої інстанції по суті позовних вимог не спростовують. Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення  суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеній ухвалі, у зв`язку з чим підстав для її скасування не вбачається.
Таким чином, колегія суддів вважає апеляційну скаргу  такою, що не підлягає задоволенню, оскільки доводи апеляційною скарги спростовуються матеріалами справи.
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області - залишити без задоволення.
Рішення  Миколаївського окружного адміністративного суду  від 29 квітня 2020 року залишити без змін.
Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя:                                                                                          О.А. Шевчук 

Суддя:                                                                                                             А.В. Бойко 

          Суддя:                                                                                                             А.Г. Федусик