Дата документу 01.12.2020 Справа № 330/817/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
Справа № 22-ц/807/2534/20                                Головуючий у 1-й інстанції: Куценко О.О.
Є.У.№ 330/817/20                                        Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2020 року                                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого:         Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В.,
секретар:         Волчанова І.М.,

розглянувши у  відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Якимівської районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про виключення відомостей про боржника з єдиного реєстру боржників,
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 19 червня 2020 року, 

В С Т А Н О В И В:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Якимівської районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про виключення відомостей про боржника з єдиного реєстру боржників.
Зазначав, що на примусовому виконанні Якимівського районного відділу державної виконавчої служби (далі –ДВС) Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходились виконавчі листи  № 2/690/11 і № 2/330/4/2016 від 27 грудня 2016 року, видані Якимівським районним судом Запорізької області про витребування з володіння  ОСОБА_1 на користь Фонду державного майна України 21/1000 частини комплексу, філії ЗАТ «Приазовкурорт» санаторій Кирилівка» ( виконавчі провадження № 54427823 і № 59184282).  
Постановами Якимівського ВДВС від 22 квітня і 11 червня 2019 року виконавчі документи за вказаними виконавчими провадженнями повернуті стягувачу на підставі п.6 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» – за відсутності майна, що підлягає витребуванню. Проте відомості із Єдиного реєстру боржників щодо боржника ОСОБА_1 не виключені.
На підставі викладеного позивач просив суд виключити відомості про боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з Єдиного реєстру боржників, номери виконавчих проваджень 54427823, 59184282, категорія стягнення — передача стягувану предметів, зазначених у виконавчому документі, документи видав Якимівський районний суд Запорізької області, виконавчі документи перебували на виконанні у Якимівському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.
Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 19 червня 2020 року відмовлено у задоволенні позову.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що судове рішення про витребування із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 нерухомого майна не виконано, а отже відсутні підстави для виключення із Єдиного реєстру боржників відповідних відомостей. 
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, і ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що відповідачем порушено його конституційне право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, проте суд першої інстанції вказану обставину залишив без уваги, належної оцінки їй не надав.
В засідання апеляційного суду позивач і його представник адвокат Кучінська І.С. не з`явилися, причини неявки суду не повідомили. Про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення повістки представнику позивача адвокату Кучінській 12 листопада 2020 року. Суд визнав причини неявки позивача і його представника неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті. 
Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення представника виконавчої служби, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає,  що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. 
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За положенням ч.1 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі не відповідає.
Встановлено, що рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від 07.09.2016 задоволено позов прокурора в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, витребувано у ОСОБА_1 із чужого незаконного володіння 21/100 часток комплексу філії ЗАТ «Приазовкурорт» санаторій «Кирилівка», що складається із ракушнякового корпусу №4, зазначеного на плані літерою В9-1, житловою площею 210,7 кв.м., загальною площею 358, 1 кв.м, розташованого в АДРЕСА_1 , та повернуто її у державну власність.

26.10.2016 року стягувачу видано виконавчий лист, який разом із заявою Фонду 18.01.2017 року був пред`явлений до Якимівського районного відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області для примусового виконання.
На виконання вимог ч.5 ст.9 Закону України «Про виконавче провадження» одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем були внесені до Єдиного реєстру боржників відомості про боржника ОСОБА_1 . 
В ході примусового виконання судового рішення державним виконавцем було встановлено, що спірне майно, яке підлягало витребуванню із чужого незаконного володіння боржника ОСОБА_1 відсутнє, останній є власником іншого об`єкта нерухомості, про що внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності.
22.04.2019 на підставі п. 6 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.
У травні 2019 Фонд державного майна України повторно пред`явив до примусового виконання вищевказаний виконавчий лист, органами ВДВС було відкрито виконавче провадження № 54427823 та № 59184282, після проведення виконавчих дій постановою державного виконавця від 11.06.2019 виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Відомості із Єдиного реєстру боржників щодо ОСОБА_1 за виконавчими провадженнями №№54427823, 59184282 державним виконавцем не вилучені.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч. 7 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників одночасно з винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої статті 37 цього Закону або повернення виконавчого документа до суду на підставі статті 38 цього Закону чи в день встановлення виконавцем факту відсутності заборгованості за виконавчими документами про стягнення періодичних платежів.
Оскільки виконавчий лист повернуто стягувачу з інших причин, у державного виконавця відсутні підстави для вилучення оспорюваного запису. 
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права. 
Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на судовий захист.
Захист цивільних прав – це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК установив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Частиною 2ст. 16 ЦК встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.
Офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» наведено у п. 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 N 18-рп/2004, та визначено як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 
Відповідно до ст. ст.43, 175, 264 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.
Таким чином, у разі порушення цивільного права відповідно до ст.ст. 4, 13, 43 ЦПК України особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу, а перевірка відповідності цього способу наявному порушенню і меті судового є обов`язком суду.
Аналогічні роз`яснення містить п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах.
При цьому, судовий контроль за виконанням судових рішень, зокрема, право сторони виконавчого провадження на звернення до суду зі скаргою на рішення, дію чи бездіяльністю державного виконавця регламентовано розділом VII ЦПК України.
Відповідно статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
Як вбачається із матеріалів даної цивільної справи, ОСОБА_1 по суті оскаржує дії (бездіяльність) державного виконавця у виконавчому проваджені з примусового виконання судового рішення у судовому процесі, де він є відповідачем та законом для нього встановлено інший порядок вирішення питання. 
Таким чином, враховуючи те, що позивач є боржником у виконавчому провадженні, він не може пред`являти позов про виключення відомостей про боржника з Єдиного реєстру боржників, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. 
Посилання позивача у позові і в апеляційній скарзі на положення ст.ст.319, 391 ЦК України щодо захисту права власності є безпідставними, оскільки за змістом поданої позовної заяви між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, таке право позивача виконавчою службою не оспорюється, правовідносини сторін не пов`язані зі спором про право на майно позивача, а стосуються виконання вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби.
Суд першої інстанції наведеного не врахував та помилково розглянув  позовну заяву  ОСОБА_1  про виключення відомостей про боржника із Єдиного реєстру боржників у позовному провадженні, а не в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, без залучення до участі у справі стягувача.
Викладене свідчить про те, що ОСОБА_1 обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, а судом першої інстанції порушені норми матеріального і процесуального права, що за змістом ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення в частині правового обґрунтування причин відмови у позові. 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від 19 червня  2020 року у цій справізмінити в частині правового обґрунтування.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Повний текст постанови складено 02 грудня 2020 року.
Головуючий І.В. Кочеткова
Судді: А.В. Дашковська
О.М. Кримська