Дата документу 09.11.2020 Справа № 314/1307/20

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 314/1307/20	Головуючий у 1-й інстанції Кіяшко В.О.	
Пр. № 22-ц/807/3359/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 листопада 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                                Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2020 року про повернення заяви позивачеві у справі за позовом ОСОБА_1 до Купріянівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, третя особа: Третя Запорізька державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 3-4), в якому просила визнати за позивачем в порядку спадкування за заповітом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок, загальною площею 50,7 кв. м та господарчі споруди розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції ОСОБА_4 (а.с. 19).
В автоматизованому порядку суддею Кіяшко В.О. замінено суддю суду першої інстанції ОСОБА_4 у зв`язку із звільненням у відставку останнього (а.с. 21).
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 червня 2020 року (а.с. 22) вищезазначену позовну заяву позивача у цій справі залишено без руху, надано строк позивачеві для усунення недоліків останньої.
Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2020 року (а.с. 32-33) позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто заявнику.
Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, позивач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 40-49) просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; компенсувати за рахунок держави судові витрати ОСОБА_1 за подачу апеляційної скарги.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 52).
Ухвалою апеляційного суду провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 20 жовтня 2020 року (а.с. 53), справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України.
Оскільки, в силу вимог ст. 369 ч. 2 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
В силу вимог ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Учасники цієї справи не скористались своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу у цій справі у встановлений апеляційним судом строк станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у цій справі підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву позивачеві у цій справі, керувався ст. ст. 185, 260, 261, 353 ЦПК України та виходив із такого.
Заявник звернулась до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.
Відповідно до ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.06.2020 року вищевказана позовна заява була залишена без руху та позивачу надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків. 
Як вбачається з матеріалів справи, позивач отримав ухвалу 26.06.2020.
Проте, станом на 11.09.2020 року ухвала суду від 04.06.2020 року про залишення позову без руху в строк, визначений судом, не виконана, визначені в ній недоліки позовної заяви не усунуті.
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.
У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач у встановлений термін в ухвалі про залишення позовної заяви без руху не усунув недоліки, позовна заява вважається не поданою та повертається позивачеві.
У зв`язку з наведеним, повернення заяви відповідно до ч. 6 ст. 185 ЦПК України не є порушенням права на справедливий судовий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, так як після усунення вказаних недоліків позивач має право повторно звернутися до суду з вказаним позовом.
Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з таких підстав.
Оскільки, апеляційним судом встановлено, що на виконання вищезазначеної ухвали суду першої інстанції від 04.06.2020 року (а.с. 22-23) позивачем ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 з дотриманням встановленого судом першої інстанції строку поштою 17.06.2020 року (конверт з відміткою поштового відділення від 17.06.2020 року а.с. 29) повністю усунуто недоліки вищезазначеної заяви позивача шляхом подачі уточненої позовної заяви від 17.06.2020 року із зазначенням ціни позову 50050,00 грн. та додатками: квитанціями про сплату судового збору на належний рахунок у загальному належному розмірі 840,80 грн. (квитанція від 20.06.2020 року на суму 798,40 грн. (оригінал квитанції а.с. 25) + квитанція від 20.03.2020 року на суму 42,40 грн. (копія а.с. 28).
Розрахунок розміру судового збору: - в силу вимог ст. 4 ч. 2 п. п. 1.2 за подання позову до суду фізичною особою ставка судового збору складає 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб; - 1% від ціни позову 50050,00 грн. = 500,50 грн., що становить менше 840,80 грн. (розрахунок: 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб 2102,00 грн. станом на 01.01.2020 року).
Однак, фактично ці документи надійшли на адресу суду першої інстанції 23.06.2020 року (відмітка суду першої інстанції на уточненій позовній заяві позивача а.с. 26).
Проте, останні суд першої інстанції взагалі не врахував та не надав оцінки останнім при вирішенні вищезазначеного процесуального питання у цій справі. 
При цьому, не спростовуються матеріалами цієї справи доводи апеляційної скарги сторони позивача про те, що про ухвалу суду першої інстанції від 04.06.2020 року сторона позивача дізналась із Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки фактично копію ухвали суду першої інстанції від 04.06.2020 року позивач ОСОБА_1 отримала лише 26.06.2020 року (поштове повідомлення а.с. 30).
Помилковими при вищевикладених встановлених апеляційним судом обставинах цієї справи, є дії суду першої інстанції в частині повторного направлення копії ухвали від 04.06.2020 року позивачеві ОСОБА_1 06.08.2020 року (а.с. 31) та визнання неподаною і повернення останній її вищезазначеної позовної заяви у цій справі через неусунення недоліків позовної заяви, а саме: незазначення ціни позову та несплату судового збору ухвалою суду першої інстанції від 11.09.2020 року, яка є предметом апеляційного перегляду у цій справі на теперішній час.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у цій справі доказах.
Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення помилкової ухвали, що перешкоджає подальшому розгляду цієї справи, та в силу вимог ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду (вирішення процесуального питання про відкриття провадження у цій справі) до суду першої інстанції. 
Крім того, що ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду було сплачено судовий збір 420,40 грн. (а.с.39).
Однак, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов`язаного із розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції у подальшому за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 141, 367, 369, 371-372, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити.
Ухвалу Вільнянського районного суду Запорізької області від 11 вересня 2020 року у цій справі скасувати.
Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови апеляційним судом складений 09.11.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.