ПОСТАНОВА 
іменем України

23 грудня 2020 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 398/992/18
провадження № 22-ц/4809/1746/20 

       Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Черненка В.В.
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
скаржник –  ОСОБА_1 , 
особа, дії якої оскаржуються - державний виконавець Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сагайдачна Валентина Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2020 року у складі судді  Нероди Л.М.,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сагайдачної В.В. щодо визнання неправомірними дій старшого виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сагайдачної В.В. щодо складання розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 26 серпня 2020 року у виконавчому провадженні №57362924, скасування розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 26 серпня 2020 року у виконавчому провадженні №57362924, зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №57362924 з урахуванням здійснених ОСОБА_1 грошових переказів на користь ОСОБА_3 у сумі 45115 грн, інформацію про які надано Акціонерним товариством комерційномим банком «Приватбанк» (далі по тексту – АТ КБ «ПриватБанк») на виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 04 лютого 2020 року у справі №757/570/20-ц та зазначено у клопотанні представника боржника від 14 серпня 2020 року.
В обґрунтування скарги зазначав, що в рамках виконавчого провадження №57362924 здійснюється примусове виконання судового наказу №2-н/398/118/18 від 23 квітня 2018 року, виданого Олександрійським міськрайонний судом, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 . Про ініціювання процедури стягнення аліментів та відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 не було відомо, оскільки він перебував за межами України (в Державі Ізраїль). Перебуваючи в зазначеній іноземній країні заявник за усною домовленістю з колишньою дружиною регулярно здійснював переказ грошей (валютні перекази) на ім`я ОСОБА_3 в якості сплати аліментів. Після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження державному виконавцю було направлено клопотання з документами, що підтверджують здійснення грошових переказів на користь ОСОБА_3 в якості сплати аліментів на загальну суму 42333 грн, але державний виконавець відмовилася враховувати суму добровільно сплачених аліментів.
Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2020 рокуу задоволенні скарги відмовлено.
Не погодившись із ухвалою суду ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2020 року та прийняти постанову, якою задовольнити вимоги, викладені у скарзі на бездіяльність державного виконавця.
Учасники справи у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. 
Адвокат Замікула Б.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , направив заяву про розгляд справи без участі заявника (а.с.71).
Колегія суддів постановила ухвалу про слухання справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 23 квітня 2018 року судовим наказом Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області у справі №398/992/18 з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серія НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 02 квітня 2018 року і до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 04 лютого 2020 року по справі №398/992/18 задоволено заяву ОСОБА_1 та зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю щодо обсягу грошових коштів, які надійшли від ОСОБА_1 за допомогою системи міжнародних грошових переказів RIA на рахунки ОСОБА_3 , які відкриті в АТ «Комерційний банк «Приватбанк» за період з 05 жовтня 2018 року по 29 серпня 2019 року із зазначенням дати та суми операцій (а.с.12-14).
Згідно з інформацією, яка міститься у довідці АТ КБ «Приватбанк» від 11 березня 2020 року №20.1.0.0.0/7-20200305/3496 грошові перекази на ім`я ОСОБА_3 почали здійснюватися ОСОБА_1 з жовтня 2018 року. Зокрема, вказано, що грошовий переказ відбувся: 09.10.2018 на суму 200 доларів США; 23.11.2018 – 150 доларів США; 17.12.2018 – 200 доларів США; 16.01.2019 – 300 доларів США; 22.02.2019 – 100 доларів США; 31.03.2019 – 200 доларів США; 31.05.2019 – 100 доларів США; 30.06.2019 – 200 доларів США; 29.08.2019 – 100 доларів США (а.с.17-20).
Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець був позбавлений можливості отримати інформацію про розмір заробітної плати ОСОБА_5 , скаржник не виконав вимоги та не надав довідку про його доходи, починаючи з квітня 2018 року, без якої неможливо проведення перевірки розрахунку щодо заборгованості по аліментам.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України (ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду щодо критичної оцінки довідки, виданої АТ КБ «Приватбанк» від 11 березня 2020 року №20.1.0.0.0/7-20200305/3496, як доказу, наданого скаржником на підтвердження факту добровільної сплати аліментів, оскільки вказані квитанції не містять призначення платежів, а саме інформації про сплату аліментів з метою утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно із судовим наказом від 23 квітня 2018 року. Переказ грошових коштів може також вказувати і на інші виплати, не пов`язані з виплатою аліментів, що у свою чергу не може бути належним та допустимим доказом сплати аліментів.
Зокрема встановлено, що з метою підтвердження виконання  ОСОБА_1 своїх зобов`язань зі сплати аліментів та перевірки відомостей про доходи платника аліментів, державним виконавцем було направлено ОСОБА_1 листи від 09 грудня 2019 року №71182 та від 28 серпня 2020 року №77101 з проханням надати довідку про доходи, починаючи з квітня 2018 року, оскільки він працює в Ізраїлі, а не в Україні, що ускладнює перевірку даних та здійснення розрахунку (а.с.10, 25)
В свою чергу платником аліментів ОСОБА_1 не вчинено жодних заходів для надання державному виконавцю, а також суду достовірних відомостей про отримані ним доходи, що унеможливлює здійснити перевірку судом розрахунку заборгованості по сплаті аліментів.
Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Суд першої інстанції правильно встановив, що оскаржувані боржником дії державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сагайдачної В.В. були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України, і право заявника не було порушено, а тому суд обґрунтовано відмовив у задоволенні скарги.
При цьому колегія суддів зауважує, що заявник не позбавлений права звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, відповідно до положень статті 192 СК України, тобто в порядку позовного провадження, а не в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 жовтня 2020 року без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 31 грудня 2020 року.
Головуючий суддя         О.І. Чельник
Судді C.М. Єгорова 
В.В. Черненко