Постанова
Іменем України
 
12 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 755/10327/13-ц
провадження № 61-11546св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,               Коротенка Є. В.,
 
учасники справи:
позивач (відповідач за зустрічним позовом) - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»,
відповідачі: ОСОБА_1 (третя особа за зустрічним позовом), ОСОБА_2 (позивач за зустрічним позовом), 

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа - ОСОБА_1 , про визнання поруки за договором поруки припиненою
 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Ратнікової В. М., Левенця Б. Б.,    
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2013 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулося до суду з указаним позовом, у якому просило стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість за кредитним договором від 15 серпня 2006 року                                          № МL-008/622/2006 у розмірі 70 952,91 дол. США, що станом на 25 березня                2013 року еквівалентно 567 126,61 грн, з яких 45 898,56 дол. США, що еквівалентно 366 867,19 грн, - залишок заборгованості за кредитом,                                25 054,35 дол. США, що еквівалентно 200 259,42 грн, - несплачені відсотки за користування кредитом за період із 18 червня 2008 року до 25 березня 2013 року,                               та 1 884 265,02 грн пені за прострочення виконання зобов`язань за період                         з 25 березня 2012 року до 25 березня 2013 року.
 
У квітні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив визнати припиненою поруку за договором поруки від 15 серпня 2006 року № SR-МL-008/622/2006, укладеним між ним та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
 
Судові рішення ухвалені у справі
 
Дніпровський районний суд м. Києва заочним рішенням від 16 липня 2013 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» задовольнив частково. Стягнув солідарно             з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 933 993,80 грн заборгованості за кредитним договором. 
 
Рішення районного суду мотивоване наявністю правових підстав для часткового задоволення позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна».
 
Дніпровський районний суд м. Києва ухвалою від 06 червня 2017 року заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2013 року скасував та призначив справу до розгляду в загальному порядку, мотивуючи наявністю підстав для скасування заочного рішення суду.
 
Дніпровський районний суд м. Києва ухвалою від 09 листопада 2017 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» залишив без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача.
 
Апеляційний суд м. Києва постановою від 28 лютого 2018 року ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 09 листопада 2017 року скасував, справу направив для продовження розгляду до того ж суду, мотивуючи  порушенням судом першої інстанції норм ЦПК України при постановленні оскаржуваної ухвали.
 
Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 21 червня 2018 року                 в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відмовив. Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнив. Визнав припиненою поруку ОСОБА_2 за договором поруки від 15 серпня 2006 року № SR-МL-008/622/2006, укладеним між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Факторинг України», та ОСОБА_2 .
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» безпідставно пред`явила вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів, які могли б підтвердити розмір заборгованості, яка виникла у позичальника. Вимоги товариства заявлені до поручителя                         з пропуском строку, передбаченого законом, тому порука є припиненою.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
 
Київський апеляційний суд постановою від 03 березня 2020 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 червня 2018 року в частині відмови в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасував та ухвалив в цій частині нове рішення, яким стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитом у розмірі                                     45 898,56 дол. США, заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 18 червня 2008 року до 21 грудня 2009 року у розмірі 11 779,06 дол. США. Вирішив питання про розподіл судових витрат. В іншій частині                                  в задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовив.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, щосуд першої інстанції дійшов помилкових висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 як боржника.
 
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 червня 2018 року                    в частині відмови у стягнення заборгованості з ОСОБА_2 як поручителя та                    в частині задоволення зустрічного позову про визнання поруки за договором поруки припиненою не оскаржувалося, тому не було предметом апеляційного перегляду. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її узагальнені аргументи
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 03 серпня 2020 року,                       ОСОБА_1 просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року щодо вирішення заявлених вимог ТОВ «ОТП Факторинг Банк» до ОСОБА_1 . 
 
Касаційна скарга мотивована недотриманням судами норм процесуального права щодо її належного повідомлення про розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.
 
Місце її проживання, що зазначене в позові та заяві про перегляд заочного рішення, відповідає фактичному місцю проживання на момент укладення кредитного договору. З 2013 року вона проживає у квартирі свого батька за іншою адресою, що було зумовлено сімейними обставинами, однак згідно                          з матеріалами справи судові виклики направлялися за попереднім місцем її проживання, в результаті чого її не було належним чином повідомлено про час і місце розгляду заяви про перегляд заочного рішення та про апеляційний розгляд.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 серпня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано її матеріали з Дніпровського районного суду м. Києва.
 
02 вересня 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                  2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;  3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права                в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
 
Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі                  в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.
 
За змістом частини другої статті 223 ЦПК України, частини першої статті 372 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки.
 
У пунктах 47, 48 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня             2018 року у справі № 752/11896/17-ц (провадження № 14-507цс18) вказано, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду (пункт 31 постанови від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц).
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 січня 2020 року справу призначено до розгляду на 11 лютого 2020 року об 11 год 00 хв. з викликом у судове засідання учасників справи.
 
Згідно з протоколом судового засідання від 11 лютого 2020 року апеляційний суд відклав розгляд справи на 03 березня 2020 року.
 
Судові повістки про розгляд справи, призначений апеляційним судом на                    11 лютого та 03 березня 2020 року, ОСОБА_1 не отримувала, що підтверджується поверненими до суду апеляційної інстанції повідомленнями про вручення поштового відправлення з відміткою служби поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання». 
 
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).
 
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.
 
Учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду,               і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункти 2, 3 частини першої статті 43 ЦПК України).
 
Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий                            і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним                             і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ)                            від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
 
Всупереч вищенаведеним нормам процесуального права, положенням Конвенції та практиці ЄСПЛ апеляційний суд розглянув і вирішив справу за відсутності ОСОБА_1 , щодо якої немає відомостей про її належне повідомлення про час і місце розгляду справи, що є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Віктор Назаренко проти України» від 03 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня 2017 року).
 
Згідно з частиною четвертою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення.
 
Відповідно до пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки ОСОБА_1 обґрунтовує свою касаційну скаргу тим, що апеляційний суд не повідомив її про розгляд справи, і ця обставина підтверджується матеріалами справи, тому постанова апеляційного суду                      в оскаржуваній частині підлягає обов`язковому скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 401, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
 
Постанову Київського апеляційного суду від 03 березня 2020 року в частині вирішення заявлених вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 скасувати, справу              в цій частині направити на новий розгляд до апеляційного суду. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                А. Ю. Зайцев
                                                                                                                                    
С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                            Є. В. Коротенко