КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
Справа № 755/4032/19                                Головуючий у 1 інстанції: Виниченко Л.М.
Провадження № 22-ц/824/12295/2020                       Доповідач: Шебуєва В.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
07 жовтня 2020 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                           Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
секретар                                        Майданець К.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 21 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_3 до  ОСОБА_2 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом,-
 
в с т а н о в и в:
 
У березні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом.  Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Будапешт  померла його мати ОСОБА_4 , після смерті якої лишилася спадщина: Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 та гаражний бокс у АДРЕСА_3. Спадкоємцями померлої ОСОБА_4 є він та його брат ОСОБА_2 , який проживав з матір`ю. Щодо спадкового майна приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. було заведено спадкову справу. Оскільки його брат ОСОБА_2 відмовляється надати нотаріусу правовстановлюючі документи на спадкове майно, 28 листопада 2018 року приватний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину.  У зв`язку з цим ОСОБА_3 просив визнати за ним  право власності в порядку спадкування за законом на ј частину квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частину гаражного боксу у АДРЕСА_3.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року позов  ОСОБА_3 задоволено.
Визнано за ОСОБА_3    право власності в порядку спадкування за законом на ј частину квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частину гаражного боксу № НОМЕР_1 у Гаражно-будівельному кооперативі АДРЕСА_3, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 9 605   грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 . Посилається порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач ОСОБА_3  не є власником майна, щодо якого подано позов. Оскільки рішення суду не може бути підставою для виникнення права власності, позовні вимоги ОСОБА_3 не ґрунтуються на Законі. Звертаючись до суду, позивач посилався на те, що нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину через ненадання відповідачем оригіналів правовстановлюючих документів. Проте, як спадкоємець власника позивач мав можливість звернутися із заявою про видачу дублікатів правовстановлюючих документів. Позивач подав нотаріусу заяву про видачу йому свідоцтва про право на спадщину в цілому, а не на певну частку, у зв`язку з чим нотаріус правомірно відмовив ОСОБА_3   у видачі свідоцтва.  Судом першої інстанції безпідставно відмовив у прийнятті зустрічного позову, а також задоволенні клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження в справі.
  В апеляційній інстанції ОСОБА_2 та його представник підтримав апеляційну скаргу та просять її задовольнити.
В судове засідання  позивач ОСОБА_3 не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його відсутність.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 (а.с. 79-80 т. 1).
Щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. було заведено спадкову справу № 7/2018 (а.с. 73-100 т. 1).
  10 квітня 2018 року позивач ОСОБА_3 подав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті його матері ОСОБА_4 на користь брата - відповідача ОСОБА_2 (а.с. 74 т. 1).
23 квітня 2018 року ОСОБА_3 подав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. заяву якою відкликав вищевказану заяву та зазначив, що приймає спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_4 (а.с. 90 т.1).
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 15 грудня 1995 року, виданого Дніпровською районною державною адміністрацією, договору купівлі-продажу боксу-гаража від 22 вересня 1994 року, довідок Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 17 березня 2020 року № 062/14-3227 (И-2020) та від 30 червня 2020 року № 062/14-6622 (И-2020), померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4   на праві власності належали Ѕ частина квартири АДРЕСА_1 та бокс-гараж № НОМЕР_1 , який знаходиться у кооперативі по будівництву і експлуатації індивідуальних гаражів Дніпровського району м. Києва «Сигнал» по АДРЕСА_2 (а.с. 134, 179, 181, 236 т. 1).
26 листопада 2018 року ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яким є: Ѕ частка квартири АДРЕСА_1 та гаражний бокс в АДРЕСА_3, при цьому в заяві зазначив, що документи на майно знаходяться в ОСОБА_2 (а.с. 93 т. 1).
28 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на гаражний бокс в АДРЕСА_3, та Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на гаражний бокс та квартиру (а.с. 95 т. 1).
З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову  ОСОБА_3 та визнав за ним право власності в порядку спадкування за законом на ј частину квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частину гаражного боксу № НОМЕР_1 у Гаражно-будівельному кооперативі АДРЕСА_3, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 Колегія суддів не убачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1220 ЦК України  спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Статтею 1223 ЦК України визначено, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).
Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Статтею 1258 ЦК України визначено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.
Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 є такими, що прийняли спадщину після їх матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом і 28 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. було відмовлено ОСОБА_3  у видачі свідоцтв про право на спадщину  на гаражний бокс в АДРЕСА_3, та Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на вказане майно.
Суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог  ОСОБА_3 про визнання права власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 та на Ѕ частину гаражного боксу № НОМЕР_1 у Гаражно-будівельному кооперативі АДРЕСА_3.
Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на ОСОБА_3  не є власником спадкового майна, а тому не мав права на звернення із позовом про визнання права власності, оскільки згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Також колегія суддів вважає безпідставними посилання апелянта на те, що відповідач   не порушував прав позивача, а позивач як спадкоємець власника мав можливість звернутися із заявою про видачу йому дублікатів правовстанвлюючих документів.
Оскільки приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущенко Н.М. було відмовлено ОСОБА_3   у видачі свідоцтв про право на спадщину   через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, ОСОБА_3 мав право на звернення із позовом   про визнання права власності на належну йому частку у спадщину   до суду.
В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 визнав той факт, що правовстановлюючі документи на квартиру і гаражний бокс знаходяться у нього і він не бажає їх нікому надавати. 
Відповідачами в справах про визнання права власності у порядку спадкування мають бути інші спадкоємці за заповітом або за законом, які претендують на отримання у власність спадкового майна, або орган місцевого самоврядування в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться відповідне спадкове майно - у разі коли відсутні інші спадкоємці за заповітом або за законом. ОСОБА_2 , як і позивач, є спадкоємцем померлої ОСОБА_4 за законом і претендує на отримання у власність спадкового майна.
Доводи скарги про відмову у прийнятті судом зустрічного позову та у задоволенні клопотання про зупинення провадження по справі не спростовують правильності висновків суду по суті спірних правовідносин. Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_5 подав до суду самостійний позов до ОСОБА_3   про визнання недійсним в частині покупця договору купівлі-продажу гаражного боксу від 22.09.1994 року. Суд першої інстанції зупинив провадження у справі за позовом ОСОБА_3 про визнання прав власності на майно у порядку спадкування за законом до вирішення позову ОСОБА_2 . Проте в подальшому провадження у справі було відновлено у зв`язку з залишенням позову ОСОБА_2 без розгляду на підставі поданої заяви.
Суд правильно застосував норми матеріального та процесуального права, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення судом апеляційної інстанції не встановлено.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 21 липня 2020 року без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повне судове рішення складено 08  жовтня 2020 року. 

Суддя-доповідач                                                         Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                 Крижанівська Г.В.