Постанова
Іменем України
 
16 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 290/602/19
 
провадження № 61-1371св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Воробйової І. А.,             Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -Вільшанська сільська рада Романівського району Житомирської області,
третя особа -ОСОБА_2 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 07 жовтня                     2019 року у складі судді Бабича С. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року у складі колегії суддів:                  Талько О. Б., Шевчук А. М., Коломієць О. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради.
 
Позовна заява мотивована тим, що він є співвласником майна пайового фонду Колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП) «Маяк», а рішенням виконавчого комітету Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області від 22 серпня 2012 року № 72 про оформлення за сільською радою права власності на перший поверх приміщення контори на АДРЕСА_1 порушено його право, оскільки він та третя особа позбавлені можливості оформити право власності на будівлю спірної контори, яка передана їм згідно з актом прийому-передачі від 19 липня    2012 року на підставі рішення зборів співвласників майна КСП «Маяк»                від 19 липня 2012 року.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просив суд визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області від 22 серпня 2012 року № 72 про оформлення за сільською радою права власності на перший поверх приміщення контори на АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Романівського районного суду Житомирської області                             від 07 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року, у задоволенні позову              ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили з того, що позивач не довів свого права на будівлю, якою розпорядилася сільська рада, тому відсутні підставі для скасування її рішення.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2020 року до Верховного Суду,                    ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди надали неправильну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам про те, що вся спірна будівля знаходилася у пайовому фонді реформованого КСП «Маяк», тому оспорюване рішення сільської ради є незаконним.
Зазначає, що рішення у цій справі йому необхідно щоб підтвердити належність всієї будівлі контори, чи певної її частини, на праві власності КСП «Маяк» і віднесення її до пайового фонду реформованого КСП «Маяк» для перегляду рішення у справі № 290/276/18 за нововиявленими обставинами. Вважає, що саме суд повинен встановити вказані обставини. 
 
Відзив на касаційну скаргу учасники процесу до суду не подали.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у складі судді                Сердюка В. В. відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.
 
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11 вересня 2020 року справу передано судді-доповідачу Лідовцю Р. А.
 
2.     Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
  
Відповідно до частини другої розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
 
Положенням частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1  задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Частиною першою статті 402 ЦПК Українивизначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Відповідно до статті 9 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватись відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.
 
Положеннями пунктів 8, 9, 15 Порядку розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики України                             від 14 березня 2001 року №62, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, передбачено, що кожен із співвласників має право отримати свій майновий пай у натурі індивідуально чи разом із членами своєї сім`ї і використати його на свій розсуд.
Виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством-правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.
При виділенні майна в натурі конкретному власнику підприємство-правонаступник (користувач) одночасно з підписанням акта приймання-передавання майна робить відмітку про виділення майна в натурі у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (далі - свідоцтво), що засвідчується підписом керівника підприємства та печаткою.
Свідоцтво з відміткою про виділення майна в натурі індивідуально, акт приймання-передавання майна можуть бути підставою для оформлення прав власності на зазначене майно в установленому порядку.
 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
 
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
 
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
 
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). 
 
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
 
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Встановивши обставини справи, врахувавши преюдиційне судове рішення Житомирського апеляційного суду від 28 січня 2019 року у справі                          № 290/276/18, взявши до уваги та оцінивши всі надані сторонами докази суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не довів порушення своїх прав рішенням виконавчого комітету Вільшанської сільської ради Романівського району Житомирської області від 22 серпня 2012 року № 72 про оформлення за сільською радою права власності на перший поверх приміщення контори на АДРЕСА_1 .
 
Доводи касаційної скарги на те, що вся спірна будівля знаходилася у пайовому фонді реформованого КСП «Маяк», тому оспорюване рішення сільської ради є незаконним, є необґрунтованими, оскільки вказана обставина позивачем не доведена під час розгляду справи у судах попередніх інстанцій, що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.
 
Посилання заявника на те, що саме суд повинен був встановити належність всієї будівлі контори, чи певної її частини, на праві власності КСП «Маяк» і віднесення її до пайового фонду реформованого КСП «Маяк», є безпідставним, оскільки відповідно до положень статей 4, 12, 81 ЦПК України, статті 15 ЦК України кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, а тягар доказування лежить саме на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.
 
Доводи позивача про те, що рішення у цій справі йому необхідно для перегляду за нововиявленими обставинами рішення у справі № 290/276/18, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, адже як у справі, яка переглядається Верховним Судом, так і в названій справі № 290/276/18 позивач, користуючись наданими йому ЦПК України процесуальними правами, повинен надати суду належні докази на підтвердження обґрунтованості своїх позовних вимог відповідно до предмету доказування у тій, чи іншій справі, що ОСОБА_1 зроблено не було.
 
Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції. 
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 07 жовтня                     2019 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Р. А. Лідовець
І. А. Воробйова
Ю. В. Черняк