Апеляційне провадження № 22-ц/824/10185/2020               

ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
25 листопада 2020 року                                                                                         м. Київ
Унікальний номер справи 369/4834/19
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шахової О.В., суддів: Вербової І.М., Саліхова В.В.,  за участю секретаря  судового засідання Кузнєцової В.В.,
сторони справи:
позивач -                               ОСОБА_1 ,
відповідач -                           ОСОБА_2 ,
третя особа -                         Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2020 року, ухваленого  в приміщенні  суду під головуванням судді Ковальчук Л.М., -
  
                                                                       В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2019 року   ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Києво-Святошинський РВ ДВС ГУЮ у Київській області, про звільнення від сплати заборгованості по аліментах.
Свої вимоги мотивував тим, що з відповідачем  перебував у шлюбі, який реєструвався двічі (  в 2011 та в 2013 роках) та двічі розривався   за рішеннями суду (28.10.2013 та 17.07.2019 р).
Мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на утримання якого за рішенням Голосіївського районного суду м. Києва з нього (позивача) на користь відповідачки ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, починаючи з 22.07.2013.
Виконавчий лист на вказане рішення суду не видався, оскільки вони з відповідачкою  сімейні стосунки не припиняли, ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилась друга дитина.
В квітні 2019 року йому стало відомо, що постановою старшого державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу ДВС ГУ територіального управління юстиції у Київській області Манченка О.С. від 14.01.2019 відкрито виконавче провадження про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.07.2013 і до досягнення повноліття.
Згідно довідки-рахунку, складеної старшим державним виконавцем Манченко О.С., заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.03.2019 становить 97 244 грн. 00 коп., з яких станом на 01.09.2018 - 78 131 грн. 04 коп.                                                                                      З вказаним розміром нарахованої заборгованості він не погоджується та вважає що  має бути звільнений від обов`язку сплачувати вказану суму на підставі того, що  після першого рішення суду про розірвання шлюбу, вони фактично відразу помирився з відповідачкою та продовжували проживати однією сім`єю (з 2013 року по листопад 2018 року) вели спільне господарство, побут, спільний бюджет, були зареєстровані за однією адресою.
Станом на час звернення до суду з позовом шлюб не розірвано, проте з листопада 2018 року вони не ведуть спільного господарства та не проживають разом. Відповідач за своєю волею змінила своє місце проживання та дітей. Проте, він не припинив надавати кошти на утримання дітей в добровільному порядку.
Відповідач до грудня 2018 року не зверталась ні до суду за виконавчим листом, ні до державних виконавців за його виконанням.
Звертав увагу на те, що він є інвалідом ІІ групи довічно та  учасником бойових дій. У зв`язку з отриманням вогнепального поранення у нього розвинулась гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, погіршився зір - ангіопатія сітки обох очей, розвинувся холецистит.
З огляду на викладене, просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментах згідно довідки-розрахунку у виконавчому провадженні № 58045841, а саме від заборгованості, нарахованої за весь період до 01.12.2018.
Заочним рішенням Києво-Святошинського  районного суду Київської області від 11 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням суду,   ОСОБА_1   подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом процесуального та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, зокрема, що суд не здійснив належної юридичної оцінки наведених ним фактичних обставин справи та його доводів, обмежившись лише формальними висновками про те, що він не подав до суду доказів на підтвердження позовних вимог.
Вважає, що судом помилково застосовано у рішення положення ст. 180 СК України, оскільки спору щодо утримання дітей між сторонами не існує.
Також не підлягали застосування норми ст. 182 СК України, оскільки питання визначення розміру аліментів не було предметом його позову.
Між тим, суд не взяв до уваги положення ч. 3 ст. 195 СК України, згідно з якою розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд повно та всебічно встановив всі обставини справи та надав належну оцінку доказам, поданим позивачем.
В судовому засіданні апеляційного суду позивач доводи апеляційної скарги, з підстав викладених в ній, підтримав та просив її задовольнити.
Відповідачка в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилася. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена за законом належно. Про причини неявки суду не повідомила.
Неявка зазначених осіб, які належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи,  не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та згідно  ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі судового рішення, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, між сторонами 01 листопада 2011 року укладено шлюб в Центральному відділі РАЦС м. Києва, про, що свідчить актовий запис 3621, а  ІНФОРМАЦІЯ_3 у них  народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3   (ас.8).
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 серпня 2013 року ,шлюб, зареєстрований 01 листопада 2011 року між сторонами розірвано (ас.10).
28 жовтня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вдруге укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (ас.7).
Під час цього шлюбу, ІНФОРМАЦІЯ_2  у сторін народився син ОСОБА_4 (ас.9) .
Судом встановлено також, що відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 14 січня 2019 року старшим державним виконавцем Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Манченко О.С. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 752/13167/13-ц, виданого 18 грудня 2018 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 липня 2013 року і до досягнення сином повноліття. 
Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів старшого державного виконавця Манченко О.С. Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області при здійсненні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 752/13167/13-ц, виданого 18 грудня 2018 року Голосіївським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку щомісячно. Але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, заборгованість станом на 01 вересня 2018 року становить 78131 грн. 04 коп.
Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не надав достатніх та достовірних доказів на підтвердження своїх вимог та доводів про звільнення його від сплати заборгованості по аліментах визначеної державним виконавцем. Постанова про відкриття виконавчого провадження є чинною і в установленому законом порядку позивач цю постанову не оскаржив.
Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можливо і, апеляційний суд вважає, що недоведеність позивачем своїх доводів  в рамках заявлених останнім вимог, не є, зокрема, підставою для відмови позивачу в позові, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 367 ЦПК України,суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній  додатково поданими доказами та перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. 
За ч.4 ст. 367 ЦПК, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення процесуального права, які  обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Так, суд першої інстанції, відмовляючи  ОСОБА_1 в задоволені позову вірно застосував до спірних правовідносин  ч. 3 ст. 195 СК України стосовно того, що  розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а у разі виникнення спору судом.
Між тим, суд не звернув увагу, що позовні вимоги ОСОБА_1 про звільнення від сплати заборгованості визначеної державним виконавцем, заявлено не до державного виконавця, як передбачено ст. 195 СК України, а до колишньої дружини ОСОБА_2 , на користь якої стягнуто аліменти на утримання їх спільної неповнолітньої дитини.
Зазначене порушення процесуального права потягнуло за собою порушення та невірне застосування судом і норм матеріального права, з огляду на що в задоволені позову ОСОБА_1 необхідно відмовити з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача - ОСОБА_2 .
 Дійшовши висновку, що питання правильності визначення державним виконавцем розміру заборгованості за аліментами не було предметом вказаного спору і що  позивач, вважаючи, що державним виконавцем неправильно визначено розмір боргу,  не позбавлений права вирішити  таке питання у встановленому законом порядку, у тому числі і шляхом звернення з вимогою про  оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особа органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, суд першої інстанції, на думку апеляційного суду, передчасно дійшов висновку про недоведеність позивачем своїх доводів та вимог.
З матеріалів справи убачається, що позивач є учасником бойових дій та інвалідом П групи довічно. 
В судовому засіданні апеляційного суду позивачем подано довідку з Головного управління пенсійного фонду України в Київській області про те, що він перебуває там на обліку та отримує пенсію з березня 2016 року. 
Також ним надано довідку управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку ГУ Національної поліції в м. Києві  про те, що з січня 2013 по листопад 2015 року із його заробітної плати утримувались аліменти.
 Розглянувши справу в заочному порядку та, зокрема, у відсутності позивача, ці обставини судом першої інстанції не могли бути встановлені.
   За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову ОСОБА_1 в позові з інших правових підстав.
  З огляду на зазначене апеляційна скарга про скасування рішення суду першої інстанції, зокрема, з підстав невірного застосування судом матеріального права, підлягає задоволенню. 
  Згідно ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є,зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи,які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або не застосування закону, який підлягав застосуванню.
На підставі викладеного та керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-
 
                                            П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 січня 2020 року  скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову  ОСОБА_1 в задоволені позову.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повну постанову складено 30.11. 2020 року.
 
Суддя-доповідач       
 
Судді: