ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 грудня 2020 року                                                     Справа № 903/539/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуюча суддя Коломис В.В., суддя Миханюк М.В. ,  суддя Дужич С.П. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику представників сторін апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" на рішення Господарського суду Волинської області від 18 вересня 2020 року у справі №903/359/20 (суддя Кравчук А.М.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія"
про стягнення 46 546 грн 22 коп.
Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Волинської області від 18 вересня 2020 року у справі № 903/359/20 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" про стягнення 46 546 грн 22 коп. задоволено частково.
Присуджено до стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" 9 309 грн 24 коп. штрафу, 420 грн 40 коп. витрат по сплаті судового збору, а всього 9 729 грн 64 коп. Провадження у справі на суму 37  236 грн 98 коп. закрито.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, ТОВ "Волинська аграрна компанія" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення місцевого господарського суду в частині стягнення з ТОВ "Волинська аграрна компанія" на користь ТОВ "Волинь-зерно-продукт" - 9 309 грн 24 коп. штрафу скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в позові.
Обгрунтовуючи свої вимоги апелянт посилається на порушення господарським судом Волинської області норм матеріального та процесуального права.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 22 жовтня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" на рішення Господарського суду Волинської області від 18 вересня 2020 року у справі № 903/359/20. Встановлено строк позивачу для подання до суду відзиву на апеляційну скаргу та доказів надсилання (надання) апелянту копії відзиву та доданих до нього документів протягом 5 (п`яти) днів з дня отримання копії даної ухвали. Роз`яснено учасникам справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз.1 ч.10 ст.270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч.13 ст.8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз.2 ч.10 ст.270 ГПК України).
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги ТОВ "Волинська аграрна компанія" на рішення Господарського суду Волинської області від 18 вересня 2020 року у справі №903/359/20 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу вважає оскаржуване рішення місцевого господарського суду законним та обгрунтованим, а тому просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до ч.1 ст.269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, вважає, що у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, рішення місцевого господарського суду - залишити без змін.
При цьому колегія суддів виходила з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 11 липня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинь-зерно-продукт" (зерновий склад) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія"  (поклажодавець) було укладено договір складського зберігання  Вз№1107/89539 (далі - договір, а.с. 3-8), згідно п.2.1 якого предметом договору є домовленість сторін про надання зерновим складом за плату послуг по доведенню товару, що передається поклажодавцем, до відповідних кондицій згідно ДСТУ, ГОСТ, параметрів, державних стандартів, послуг зі зберігання, сушки, очистки, прийомки та погрузки товару та повернення товару останньому (чи особі, зазначеній ним як одержувач) у кількості та умовах, визначених цим договором.
Згідно п.3.4 договору послуги за зберігання товару, нараховані згідно тарифів, що вказані в п.3.2 даного договору, починаючи з першого дня зберігання сплачуються поклажодавцем щомісяця, протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та акту шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок зернового складу.
Як встановлено судами обох інстанцій, позивачем на виконання умов договору та взятих на себе зобовязань за період було надано послуг на загальну суму 37 236,98 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами здачі-прийняття робіт (наданих послуг) № 1716 від 31.08.2019, № 1420 від 30.09.2019 та № 1321 від 31.10.2019 (а.с.11-13).
Натомість, ТОВ "Волинська аграрна компанія" свої зобовязання за договором в частині оплати наданих послуг не виконало, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 37 236,98 грн.
Враховуючи викладене, ТОВ "Волинь-зерно-продукт" звернулось до суду про стягнення з ТОВ "Волинська аграрна компанія" основного боргу в розмірі 37 236,98 грн, а також штрафу в розмірі 9 309,24 грн.
Як вбачається, в подальшому, під час розгляду справи в суді першої інстанції, відповідачем було сплачено основний борг в розмірі 37 236,98 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи платіжним дорученням (а.с.58).
Оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем було сплачено позивачу суму основного боргу в розмірі 37 236,98 грн, місцевий господарський суд прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для закриття провадження у справі в цій частині в зв`язку з відсутністю предмету спору відповідно до п.2 ч.1 ст.231 ГПК України.
Разом з тим, ТОВ "Волинь-зерно-продукт" просить суд за порушення виконання умов договору стягнути з ТОВ "Волинська аграрна компанія" 9 309,24 грн штрафу.
Місцевий господарський суд, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, проаналізувавши вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, прийшов до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст.193 Господарського кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання -відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Відповідно до ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ч.1 ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким,що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.546 Цивільного кодексу України та ст.230 Господарського кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися, крім іншого, неустойкою.
Згідно ч.1 ст.550 Цивільного кодексу України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Статтею 230 Господарського кодексу України, встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка,штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Стаття 628 Цивільного кодексу України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст.629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 216 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором. Одним із видів господарських санкцій, які відповідно до статті 217 ГК України можуть застосовуватися у сфері господарювання, є штрафні санкції, що можуть застосовуватися у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня) відповідно до умов договору між сторонами.
Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Пунктом 8.2. договору передбачено, що за порушення тремінів оплати поклажодавець сплачує зерновому складу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, нарахованої на несплачену суму в річному розрахунку (відсотків річних) за кожен день прострочення та штраф у розмірі 25% від несплаченої суми.
Оскільки матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем умов договору та зважаючи, що п.8.2 договору передбачена майнова відповідальність, суд першої інстанції правомірно задоволив штраф в розмірі 9 309,24 грн.
При цьому, доводи скаржника щодо неможливості своєчасної оплати наданих послуг у зв`язку із ненаданням позивачем банківських реквізитів, колегією суддів до уваги не беруться, оскільки згідно п.3.4. договору послуги оплачуються поклажодавцем протягом 5-ти робочих днів з моменту отримання рахунку та акту наданих послуг. Таким чином, зобов`язання з оплати послуг згідно актів виникли у відповідача 06.09.2019, 07.10.2019, 07.11.2019, тоді як неможливість оплачувати послуги за старими реквізитами виникла з 12 січня 2020 року. Тобто, відповідач прострочив оплату послуг ще до зміни банківських реквізитів. При цьому, правом виконання зобов`язання внесенням боргу на депозит нотаріуса відповідно до п.2 ч.1 ст.537 ЦК України відповідач не скористався.
Відповідно до ч.1 ст.74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Натомість, скаржником не подано судовій колегії належних та достатніх доказів, які стали б підставою для скасування рішення місцевого господарського суду. Посилання скаржника, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає безпідставними, документально необґрунтованими, такими, що належним чином досліджені судом першої інстанції при розгляді спору.
Враховуючи все вищевикладене в сукупності, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду вважає, що рішення Господарського суду Волинської області ґрунтується на матеріалах і обставинах справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для його скасування.   
Керуючись ст.ст. 269, 270, 273, 275, 276,281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд -
                    
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Волинська аграрна компанія" залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Волинської області від 18 вересня 2020 року у справі №903/359/20 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.
4. Справу №903/359/20 повернути Господарському суду Волинської області.

Головуюча  суддя                                                                       Коломис В.В. 

Суддя                                                                                              Миханюк М.В.  

Суддя                                                                                              Дужич С.П.