П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
 12 жовтня 2020 року                                                                                  м. Київ
 
Справа № 22-11464                                                 Головуючий у 1-й інстанції: Кисіль О. А. 
Унікальний № 382/507/20                                                                 Доповідач - Пікуль А. А.
 
Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
                    
розглянувши в порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пересувна механізована колона № 15» на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 18 травня 2020 року у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пересувна механізована колона № 15» про видачу судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за договором найму кімнати,-
 
у с т а н о в и л а:
 
У травні 2020 року ТОВ «Пересувна механізована колона № 15» звернулась в суд із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором найму кімнати, в якій просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Пересувна механізована колона № 15» заборгованості у розмірі 2 059 грн 29 коп. по сплаті за користування жилою кімнатою за договором найму приміщення, стягнути з боржника на користь заявника сплачений судовий збір у сумі 210 грн 20 коп. (а.с.1-2).
Заява була  обґрунтована тим, що між ПАТ «Пересувна механізована колона № 15», правонаступником якого є ТОВ «Пересувна механізована колона № 15», і ОСОБА_1 укладено договір найму приміщення від 01 січня 2015 року. Даний договір укладений між сторонами на строк до 31 грудня 2015 року (п. 2.1. Договору). Згідно п. 1.2. договору заявником надана боржнику кімната 28 (на три ліжко-місця), призначена та придатна для тимчасового проживання в ній без реєстрації площею 7, 91 кв. м на третьому поверсі триповерхової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Даний гуртожиток є приватною власністю заявника. В трудових стосунках з товариством боржник не перебував і не перебуває; і в даний час не проживає у гуртожитку (звільнено кімнату 01 березня 2018 року). 
Оскільки боржник фактично користувався кімнатою в гуртожитку після закінчення строку договору і сплачував плату за користування кімнатою, про що не заперечував позивач, то договір найму вважається пролонгований на новий строк, відповідно: з 1 січня 2016 року до 31 грудня 2016 року; з 1 січня 2017 року до 31 грудня 2017 року; з 01 січня 2018 року до 31 грудня 2018 року. 
Фактично боржник виселився з кімнати 1 березня 2018 року. Однак боржником порушено умови договору, тому що станом на 01 березня 2018 року заборговано плату за користування кімнатою (три ліжко-місця) в сумі 3 807 грн 81 коп., що підтверджується розпискою позивача від 01 березня 2018 року. В розписці боржник зазначив, що заборгованість буде сплачена в добровільному порядку до 01 червня 2018 року, проте після часткової сплати залишок боргу на день подачі даної заяви становить суму 2 059 грн 29 коп.
Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 18 травня 2020 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ТОВ «Пересувна механізована колона № 15» про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за договором найму кімнати.
Роз`яснено заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. п. 1, 2, 8, 9 ч. 1 ст. 165 ЦПК України не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. п. 3-6 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.
 
Не погодившись з таким судовим рішенням, ТОВ «Пересувна механізована колона № 15» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить оскаржувану ухвалу скасувати та справу направити до суду першої  інстанції для продовження розгляду (т. 2, а.с.99-103).
Відзиву на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходило.
За правилами ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга ТОВ «Пересувна механізована колона № 15» на ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 18 травня 2020 року розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити  з таких підстав.
Відмовляючи ТОВ «Пересувна механізована колона № 15» у видачі судового наказу районний суд виходив із того, що в умовах доданого до матеріалів справи договору відсутній розрахунок вартості проживання. Також в обґрунтованому розрахунку заборгованості боржника перед заявником заборгованість за січень 2018 року, всупереч вимогам статті 163 ЦПК України, не деталізована, не зазначено, що саме включено до суми заборгованості (вартість проживання, вартість використаної електроенергії, теплопостачання, водопостачання та водовідведення).
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги апеляційний суд  виходить з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.
За змістом ст. 163 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено:
1) найменування суду, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;
3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;
4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;
5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
До заяви про видачу судового наказу додаються:
1) документ, що підтверджує сплату судового збору;
2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;
3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;
4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.  
Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, зокрема, згідно з частиною першою цієї статті визначено, що суддя відмовляє у видачі  судового наказу, якщо:
1) заява подана з порушеннями вимог ст. 163 цього Кодексу;     
2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;  
3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 161 цього Кодексу;                      
4) наявні обставини, передбачені ч. 1 ст. 186 цього Кодексу;
5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою;
6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ;
7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті;
8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу;
9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
 
Як убачається з матеріалів заяви, в ній заявлено вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Пересувна механізована колона № 15» заборгованості у розмірі 2 059 грн 29 коп. по сплаті за користування жилою кімнатою за договором найму приміщення та стягнення з боржника на користь заявника сплаченого судового збору в сумі 210 грн 20 коп.
Зі змісту заяви убачається, що вона містить вимогу, передбачену п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, та за своїми формою і змістом відповідає вимогам  ст. 163 ЦПК України.
На підтвердження вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Пересувна механізована колона № 15» заборгованості у розмірі 2 059 грн 29 коп. по сплаті за користування жилою кімнатою за договором найму приміщення до заяви було додано: копію договору найму приміщення від 01 січня 2015 року, копію вимоги до боржника, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, розписка боржника від 01 березня 2018 року, розрахунок суми заборгованості  (деталізований), вартість проживання в гуртожитку в місяць 2018 року. 
Отже, оскільки до заяви про видачу судового наказу було додано всі наявні у заявника документи, якими він обґрунтовував свої вимоги щодо стягнення з боржника заборгованості по сплаті за користування жилою кімнатою за договором найму приміщення, у суду першої інстанції не було підстав для відмови заявнику у видачі судового наказу про стягнення вищевказаних сум.
Слід зазначити, що суд, розглядаючи заяву про видачу судового наказу, за умови пред`явлення вимоги, передбаченої ст. 161 ЦПК України, не розглядає обґрунтованість заявлених стягувачем вимог по суті. Натомість у подальшому, після видачі судового наказу, боржник у заяві про скасування судового наказу може зазначити про повну або часткову необґрунтованість вимог стягувача (п.5 ч. 3 ст. 170, ч. 3 ст. 171 ЦПК України), що є передбаченою процесуальним законом підставою для скасування судового наказу.
Районний суд на вказані обставини уваги не звернув, у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку щодо наявності передбачених процесуальним законом підстав для відмови ТОВ «Пересувна механізована колона № 15» у видачі судового наказу
Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ураховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції  про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи до районного суду для продовження розгляду.
 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 268, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пересувна механізована колона № 15» задовольнити.
 
Ухвалу Яготинського районного суду Київської області від 18 травня 2020 року скасувати, справу направити до районного суду для продовження розгляду.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.  

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                  Д. Р. Гаращенко
 
                                                                                           Т. О. Невідома