Справа № 439/540/20                                Головуючий у 1 інстанції: Бородійчук О.І. 
Провадження № 22-ц/811/2359/20                 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 
Категорія:76

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 листопада 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Крайник Н.П., Приколоти Т.І.
секретаря: Симець В.І. 
з участю: ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 , 
представника Комунального некомерційного підприємства 
«Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» - Мисака В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бродівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2020 року,

ВСТАНОВИВ:

у травні 2020 року ОСОБА_1  звернувся з позовом до  Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» про визнання протиправним та скасування наказу про дисциплінарне стягнення, стягнення моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог, покликається на те, що з 06 березня 2003 року працює в Комунальному некомерційному підприємстві «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» на посаді лікаря-хірурга. За результатами службового розслідування встановлено, що 26 березня 2020 року з 08.00 до 17.00 лікар-хірург ОСОБА_1 приймав участь у транспортуванні п`яти автомобілів марки «RENAULT DUSTER» з м. Львова до м. Броди для закладів первинної медико-санітарної допомоги Бродівського району, хоча згідно табеля і графіка роботи 26 березня 2020 року з 08.30 до 12.30 повинен був знаходитися на робочому місці в хірургічному відділені. Наказом т.в.о директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» ОСОБА_3 № 150-к від 30.04.2020 року «Про дисциплінарне стягнення» йому оголошено догану за порушення трудової дисципліни, Правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції. Стверджує, що не порушив трудової дисципліни, оскільки виконував усне розпорядження виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» ОСОБА_4 . Крім цього, дисциплінарне стягнення було застосовано зі спливом більше одного місяця від дати транспортування автомобілів марки «RENAULT DUSTER» для закладів первинної медико-санітарної допомоги. При прийнятті наказу т.в.о директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» Бец І.А. № 150-к від 30.04.2020 року «Про дисциплінарне стягнення» не було отримано дозволу жодного з органів профспілкових організацій, членом яких є ОСОБА_1 . Вважає, що зазнав непоправних моральних страждань, зумовлених наслідками оголошення догани, котрі прямо перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із протиправною поведінкою відповідача. З наведених підстав, просив визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» Бец І.А. № 150-к від 30.04.2020 року «Про дисциплінарне стягнення»; стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 1 грн. 
Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Апелянт стверджує, що не порушував трудової дисципліни, оскільки виконував розпорядження виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» ОСОБА_4 , незважаючи на завершене добове чергування згідно графіку. Зазначає, що дисциплінарне стягнення застосовано до нього зі спливом більше одного місяця від дати транспортування автомобілів марки і відповідач безпідставно ототожнює дату виявлення дисциплінарного проступку з датою закінчення тимчасової непрацездатності т.в.о директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» ОСОБА_3 . З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» Мисака В.О. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.( ч. 1 ст. 89 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, давши оцінку діям ОСОБА_1 , дійшов висновку про порушення ним трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку, посадової інструкції, що свідчить про вчинення ним дисциплінарного проступку, а відтак вважав правомірним накладення на нього дисциплінарного стягнення. 
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Згідно зі ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. 
Статтею 142 КЗпП України передбачено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. 
Відповідно до положень ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.
Згідно з частинами першою та другою статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.
Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.
До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (ст. 149 КЗпП України).
Таким чином, в силу ст. ст. 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.
До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (ч. 1 ст. 149 КЗпП України).
Якщо працівник відмовився від цього, власник повинен скласти акт про відмову від дачі пояснень і провести дисциплінарне розслідування порушення трудової дисципліни.
Відмова працівника дати письмові пояснення не перешкоджає накладенню на працівника відповідного стягнення.
З копії трудової книжки  ОСОБА_1  вбачається, що вінз 06 березня 2003 року працює на посаді лікаря-хірурга у Бродівській центральній районній лікарні (назва установи на даний час - Комунальне некомерційне підприємство «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області».
Оскаржуваним наказом тимчасово виконуючого обов`язки Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» Бец І.А. №150-к від 30.04.2020 року «Про дисциплінарне стягнення» лікарю – хірургу хірургічного відділення КНП «Бродівська ЦРЛ» ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції оголошено догану.
Зі змісту оскаржуваного наказу вбачається, що ОСОБА_1 , 26 березня 2020 року, самовільно залишив своє робоче місце та без поважних причин був відсутній на роботі. В наказі зазначається, що ОСОБА_1 за зазначених обставин порушив Правила внутрішнього трудового розпорядку щодо дотримання працівником вимог виконавчо – трудової дисципліни та вимоги посадової інструкції лікаря – хірурга, щодо неналежного надання медичної допомоги пацієнтам, так як ОСОБА_1 був лікуючим лікарем хворого ОСОБА_5 , який 26 березня 2020 року був залишений без нагляду. Зазначені обставини встановлені при проведенні службового розслідування з даного питання, на підставі пояснень т.в.о. керівника лікарні ОСОБА_4 , у яких він не зазначив, що в усному порядку давав вказівку на поздку лікаря – хірурга ОСОБА_1 до Львова 26.03.2020 року, поясненнями ОСОБА_1 , пояснень водіїв ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . 
З матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» Бец Івана Андрійовича № 22-к від 20 січня 2020 року «Про покладення обов`язків т.в.о. директора КНП «Бродівська ЦРЛ», ОСОБА_4 тимчасового виконував обов`язки директора підприємства на час відсутності ОСОБА_3 з 20 січня 2020 року.
Судом встановлено і це не заперечувалося сторонами, що з 09:00 год. 25 березня 2020 року до 9.00 год. 26 березня 2020 року ОСОБА_1 мав перебувати на добовому чергуванні у хірургічному відділенні лікарні. Однак, 26 березня 2020 року о 07:50 год., за усним розпорядженням виконуючого обов`язків директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» ОСОБА_4 , разом з ним та водіями ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 здійснював транспортування автомобілів з міста Львова у місто Броди для закладів первинної медико-санітарної допомоги району.
В суді апеляційної інстанції, з`ясовуючи тривалість добового чергування з`ясовано, що таке для ОСОБА_1 тривало з 09 години 25 березня 2020 року до 09 години 26 березня 2020 року, що спростовує твердження про те, що ОСОБА_1 повинен був бути присутнім на роботі до 12-00 години 26 березня 2020 року.
Позивач повідомив суду першої інстанції, і суду апеляційної інстанції, що такий випадок дійсно мав місце у зв`язку із тим, що тимчасово виконуючий обов`язки керівника лікарні ОСОБА_4 попросив його допомогти у доставці п`яти автомобілів із міста Львова, пояснюючи відсутністю такої кількості водіїв. Про його поїздку у Львів він повідомив завідувача хірургічного відділення і 26 березня 2020 року був одним із водіїв, які доставляли службові автомобілі із Львова. Аналогічні пояснення він надав і в суді апеляційної інстанції.
З матеріалів справи, а саме, з усних та письмових пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що 25 березня 2020 року він, як тимчасово виконуючий обов`язки керівника Бродівської лікарні, отримав доручення із департаменту охорони здоров`я щодо забезпечення отримання транспортних засобів для лікарні. Оскільки потрібної кількості водіїв на підприємстві немає, запропонував лікарю ОСОБА_1 допомогти у цьому і він погодився, тобто після добового чергування в хірургічному відділенні лікарні поїхав у місто Львів разом з ним та іншими водіями та, і як водій, доставив один із п`яти автомобілів у місто Броди. 
Те, що на ОСОБА_1 не оформили документів та відрядження, не свідчить про порушення ним трудової дисципліни.
Заперечуючи щодо апеляційної скарги, вважаючи правомірним накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення, представник Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» пояснив, що тимчасово виконуючий обов`язки керівника лікарні Матійчук І.М., надаючи пояснення з приводу зазначених обставин, зазначив, що такої вказівки ОСОБА_1 не давав.
Однак такі доводи представника Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» спростовуються поясненнями ОСОБА_4 в суді першої інстанції та долученими до матеріалів справи його поясненнями, актом комісійного службового розслідування про відсутність працівника на робочому місці, у яких він зазначив, що «всі рішення (письмові і усні) приймав відповідно до ситуації, яка була на той час», і не заперечував той факт, що дійсно запропонував ОСОБА_1 допомогти в доставці автомобілів для лікарні, оскільки в лікарні не було достатньої кількості водіїв. 
Встановлені судами вищезазначені обставини спростовують зазначене в оскаржуваному наказі те, що ОСОБА_1 самовільно залишив своє робоче місце та без поважних причин був відсутній на роботі, оскільки відсутність на роботі в період з 07.50 год. до 09.00 години 26 березня 2020 року не була самовільною, він був відсутній в зазначений період часу з відома тимчасово виконуючого обов`язки керівника лікарні ОСОБА_4 , з відома і на прохання якого і разом з ним перевозив автомобілі для Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області», тобто, діяв в інтересах лікарні, а не в своїх особистих інтересах. 
Як зазначено в оскаржуваному наказі, підставою прийняття такого є, окрім іншого, неналежне надання медичної допомоги пацієнтам, так як ОСОБА_1 був лікуючим лікарем хворого ОСОБА_5 , який 26.03.2020 року був залишений без нагляду.
Колегія суддів вважає безпідставним обґрунтування оскаржуваного наказу неналежним наданням медичної допомоги пацієнтам, так як ОСОБА_1 був лікуючим лікарем хворого ОСОБА_5 , який 26.03.2020 року був залишений без нагляду, оскільки хворий ОСОБА_5 не мав жодних претензій щодо надання медичної допомоги лікарем – хірургом ОСОБА_1 , що підтверджується його заявою, і хворий в будь – якому випадку був би залишений без нагляду у зв`язку із закінченням його добового чергування о 09.00 годині 26.03.2020 року.
Крім цього, як пояснив представник відповідача, в хірургічному відділенні Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області», крім ОСОБА_11 , є і інші лікарі – хірурги, що свідчить про те, що хворий ОСОБА_5 не був залишений без нагляду.
За вищенаведеного колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не вчиняв дисциплінарного проступку, а відтак наказ тимчасово виконуючого обов`язки Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» Бец І.А. №150-к від 30.04.2020 року «Про дисциплінарне стягнення», яким лікарю – хірургу хірургічного відділення КНП «Бродівська ЦРЛ» ОСОБА_1 за порушення трудової дисципліни, вимог Правил внутрішнього трудового розпорядку та посадової інструкції оголошено догану, слід визнати протиправним та скасувати його.
Крім цього, застосовуючи до ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення, т.в.о директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» ОСОБА_3 не отримав згоди органів профспілкових організацій, членом яких є ОСОБА_1 , а звернувся з листом до профспілки КНП «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» про надання дозволу на застосування дисциплінарного стягнення за два дні до винесення оскаржуваного наказу, чим допустив ч. 2 ст. 252 КЗпП України. 
Відповідно до ст. 237-1 відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`яків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права, такі механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси.
Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових прав, а має самостійне юридичне значення.
КЗпП України не містить будь - яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 КЗпП України передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, розмір якої визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин.
Оскільки позивач визначив розмір моральної шкоди 1.00 грн., що є його правом, колегія суддів вважає, що вимога ОСОБА_1 про стягнення з відповідача 1.00 грн. на відшкодування моральної школи підлягає до задоволення.
З врахуванням положень ст. 141 ЦПК України з Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4203.00 грн., сплаченого ним судового збору за подання позову та подання апеляційної скарги. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Бродівського районного суду Львівської області від 07 серпня 2020 року – скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати наказ тимчасово виконуючого обов`язки директора Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» Бец Івана Андрійовича № 150-к від 30.04.2020 року «Про дисциплінарне стягнення».
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» на користь ОСОБА_1 1.00 грн. моральної шкоди. 
Стягнути з Комунального некомерційного підприємства «Бродівська центральна районна лікарня Бродівської районної ради Львівської області» на користь ОСОБА_1 4203 грн. судових витрат. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 30.11.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О. 

Судді: Крайник Н.П. 

Приколота Т.І.