ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/1938/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №711/7221/20 Категорія: на ухвалу 	Позарецька С. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10 грудня 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Бондаренка С.І., Новікова О.М.
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Черкаській області про визнання дій незаконними, зобов`язання вчинити певні дії та відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із даним позовом, в обґрунтування якого вказував на те, що 07.09.2020 року відповідач (слідчі Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області) при проведенні обшуку житла в м. Полтава по кримінальному провадженню №12020251010002392, за яким здійснюється досудове розслідування, вилучили незаконно речові докази (документи), які не відносяться до цього кримінального провадження, а тому підлягають поверненню. Просив суд: визнати дії Головного управління Національної поліції у Черкаській області незаконними і зобов`язати повернути усе майно (документи), які вилучені під час проведення обшуку 07.09.2020; відшкодувати шкоду у розмірі 880000000000000грн.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2020 року у відкритті провадження відмовлено.
Ухвала суду мотивована тим, що спір, який виник між сторонами в цій справі, підлягає розгляду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України в межах кримінального, а не цивільного судочинства. У зв`язку з чим судом на підставі пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України відмовлено у відкритті провадження, оскільки спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що вона є незаконною та постановленою з порушенням норм процесуального права, а тому просив її скасувати та постановити нову ухвалу.
В мотивування поданої апеляційної скарги зазначає, що судом порушено норми статті 4 ЦПК України, а саме не надано доступу до правосуддя. Зазначає, що відповідно до частини 10 статті 100 КПК України, спір про повернення майна вирішується у порядку цивільного судочинства, а тому судом незаконно відмовлено у відкритті провадження у справі.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.
Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 зазначив, що 07.09.2020 року відповідач (слідчі Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області) при проведенні обшуку житла в м. Полтава по кримінальному провадженню №12020251010002392, за яким здійснюється досудове розслідування, вилучили незаконно речові докази (документи), які не відносяться до цього кримінального провадження, а тому підлягають поверненню. Просив суд: визнати дії Головного управління Національної поліції у Черкаській області незаконними і зобов`язати повернути усе майно (документи), які вилучені під час проведення обшуку 07.09.2020; відшкодувати шкоду у розмірі 880000000000000 грн.
Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, із цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, за правилами цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що відповідно до частини 10 статті 100 КПК України спір про повернення майна розглядається у порядку цивільного судочинства.
Заявник, звернувшись до суду з позовом, зазначив, що зазначені речові докази - це належне йому майно. Яке не стосується кримінального провадження. Спір про належність речових доказів позивачу відсутній.
Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України (частина перша статті 1 КПК України).
Згідно з частиною першою статті 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього кодексу.
Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили. У разі закриття кримінального провадження слідчим або прокурором питання про долю речових доказів і документів вирішується ухвалою суду на підставі відповідного клопотання, яке розглядається згідно зі статтями 171-174 цього Кодексу (частина дев`ята статті 100 КПК України).
Отже, питання про повернення речових доказів, долучених до матеріалів кримінального провадження, вирішується у порядку, встановленому КПК України.
За правилами цивільного судочинства КПК України передбачає вирішення спорів про належність речей (грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у пункті 1 частини дев`ятої статті 100 КПК України), що підлягають поверненню власнику (законному володільцю), який був встановлений після застосування спеціальної конфіскації та не знав і не міг знати про незаконне використання такого майна (частини десята та одинадцята статті 100 КПК України) ( пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 751/1921/17). 
Оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 КПК України.
Так, за приписами пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.
При цьому, згідно з частини 1 статті 306 КПК України скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.
З огляду на наведене обґрунтування колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у справі, адже питання щодо повернення речових доказів, вилучених у ході кримінального провадження, має вирішуватися у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.
Ухвалюючи оскаржене рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість розгляду позовних вимог про повернення речових доказів у кримінальному провадженні, з порушенням вимог КПК України, тобто всупереч встановленому для цього процесуальному порядку.
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни судового рішення, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 30 жовтня 2020 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 10 грудня 2020 року.

Судді: