ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7795/20 Справа № 202/1453/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бєсєда Г. В. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 19 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2020 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме – факт її проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22.06.2003 року по 22.06.2006 року.
В обґрунтування заяви заявник зазначає, що встановлення факту їй необхідно для отримання житлової площі у гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра, у зв`язку із тим, що вона є багатодітною матір`ю та не має постійного особистого місця проживання окрім орендованого. Наголошувала, що серед переліку необхідних документів для отримання житла є довідки з усіх попередніх місць реєстрації та проживання про склад родини і житлову площу, а за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22.06.2003 року по 22.06.2006 року вона проживала без реєстрації.
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгяду.
Ухвала суду мотивована тим, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, залишає заяву без розгляду, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подавати позов на загальних підставах. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила вказану ухвалу скасувати, справу направити на продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не встановлено, для чого саме необхідно встановити факт, у зв`язку з чим ухвалено незаконне судове рішення по справі.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, виходячи з наступного.
Залишаючи без розгляду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, районний суд виходив з того, що якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виник спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, залишає заяву без розгляду, і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подавати позов на загальних підставах. 
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до приписів ч.1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно ч.6 статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
Приписи статті 315 ЦПК України регламентують справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Відповідно до роз`яснень п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року ’’Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення’’, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме – факт її проживання за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22.06.2003 року по 22.06.2006 року. Встановлення факту їй необхідно для отримання житлової площі у гуртожитку комунальної власності територіальної громади м. Дніпра, у зв`язку із тим, що вона є багатодітною матір`ю та не має постійного особистого місця проживання окрім орендованого. Наголошувала, що серед переліку необхідних документів для отримання житла є довідки з усіх попередніх місць реєстрації та проживання про склад родини і житлову площу, а за адресою: АДРЕСА_1 у період з 22.06.2003 року по 22.06.2006 року вона проживала без реєстрації.
В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано дійшов висновку про наявність спору про право, при цьому невірно трактував заявлені нею вимоги, оскільки у поданій заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, не йдеться мова про спір. 
Так, колегія суддів встановила, та це підтверджується матеріалами справи, що органом приватизації не було відмовлено ОСОБА_1 у самій приватизації, а лише надано перелік необхідних документів для оформлення приватизації.
При цьому у поданій заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 зазначає, що встановлення даного факту, що має юридичне значення, їй необхідно для подання заяви до відділу приватизації житла з метою приватизації житла.
Апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги відносно того, що оскільки органом приватизації не було відмовлено у приватизації житла, то висновок суду першої інстанції про наявність спору про право є необґрунтованим. Висновок оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про наявність спору про право, а саме, про право на приватизацію житла, не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.
Згідно приписів ч.1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до положень ч.1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
З огляду на викладене, ухвала Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2020 року підлягає скасуванню з направленням цивільної справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 379 ЦПК України, колегія суддів, - 
П О С Т А Н О В И Л А : 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2020 року – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко