Справа № 357/8112/18                                                                                                                               Головуючий в суді І інстанції Кошель Л.М. 
Провадження № 22ц-824/2075/20                                                                                                              Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 жовтня 2020 року                                                                                                                                                          м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О., 
за участі секретаря Примушка О.В.,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» до ОСОБА_1 , правонаступницею якої є ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Шамраївський цукровий завод», Державного реєстратора Комунального підприємства Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» Олійник Оксани Петрівни, про визнання недійсним договору оренди, скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2018 року ТОВ Агрофірма «Матюші» звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що 19 червня 2014 року Агрофірма уклала із відповідачкою ОСОБА_1 договір оренди належної їй земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2392 га, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, строком на десять років, який було у встановленому законом порядку зареєстровано державним реєстратором реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі рішення від 09 лютого 2015 року за № 19206000.
У подальшому, Агрофірмі стало відомо, що 15 березня 2018 року державним реєстратором КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав» здійснено державну реєстрацію договору оренди землі, укладеного 02 березня 2018 року між відповідачкою ОСОБА_1 і ТДВ «Шамраївський цукровий завод», предметом якого є вказана земельна ділянка, яка перебуває в оренді у Агрофірми. Вказує, що укладений між відповідачами договір оренди земельної ділянки суперечить діючому законодавству і порушує права Агрофірми як належного орендаря, оскільки попередній договір оренди, укладений 19 червня 2014 року між Агрофірмою та відповідачкою ОСОБА_1 , є чинним, не визнаний недійсним та не розірваний сторонами, а тому відповідачка не мала права передавати ділянку в оренду іншій особі. 
У зв`язку із наведеним, ТОВ Агрофірма «Матюші» просить суд визнати недійсним договір оренди вказаної земельної ділянки та скасувати рішення державного реєстратора від 15 березня 2018 року про державну реєстрацію права її оренди відповідачем ТДВ «Шамраївський цукровий завод».
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням, представник ТОВ «Матюші» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема вказує про те, що факт скасування Міністерством юстиції України державної реєстрації права оренди Агрофірми «Матюші» не тягне за собою ніяких правових наслідків, оскільки договір оренди є чинним, презумпція його правомірності не спростована і всі права та обов`язки за договором мають виконуватися його сторонами, тому укладення відповідачкою договору оренди земельної ділянки із ТДВ «Шамраївський цукровий завод» в період дії іншого договору оренди цієї ж ділянки, укладеного з позивачем та належно зареєстрованого, порушує права Агрофірми. Крім того,  Комісією з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України не досліджувалося питання дійсності договору оренди земельної ділянки укладеного з позивачем і це не належить до її компетенції, а у самої Комісії були відсутні повноваження розглядати колективну скаргу, наказ Міністерства Юстиції України, на який послався суд, є незаконним і оскаржений позивачем у адміністративному суді, тому вважає висновок суду про відмову у задоволенні позову необґрунтованим.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що на момент здійснення державної реєстрації права оренди на спірну земельну ділянку за ТДВ «Шамраївський цукровий завод» державна реєстрація права оренди цієї ж ділянки за позивачем ТОВ Агрофірма «Матюші» була скасована, що у свою чергу свідчить про відсутність у позивача права оренди і як наслідок відсутність порушення його прав оспорюваним договором оренди як на момент реєстрації зазначених договорів так і на момент пред`явлення позову та, що на час розгляду даної справи в суді наказ Міністерства юстиції України № 729/5 від 15 березня 2018 року про скасування рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» на спірну земельну ділянку є чинним, його не скасовано та не визнано недійсним, через що підстави для задоволення позову відсутні.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 , правонаступницею якої є ОСОБА_2 , була власником земельної ділянки розміром 4,2392 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (рілля), кадастровий номер 3220483500:01:001:0033, розташованої у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області.
19 червня 2014 року між ТОВ Агрофірма «Матюші» та ОСОБА_1 було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала, а Агрофірма прийняла у строкове платне користування для сільськогосподарського використання належну ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір оренди укладений строком на 10 років і у встановленому законом порядку зареєстрований реєстраційною службою Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області на підставі рішення державного реєстратора від 9 лютого 2015 року за № 19206000
Згідно п.37 договору оренди цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.
Наказом Міністерства юстиції України № 729/5 від 15 березня 2018 року задоволена колективна скарга громадян, в тому числі ОСОБА_1 , та серед іншого скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди за ТОВ Агрофірма «Матюші» на належну ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер 3220483500:01:001:0033, яке було зареєстроване на підставі договору оренди від 19 червня 2014 року. Підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права оренди на спірну земельну ділянку за ТОВ Агрофірма «Матюші» стало звернення власників земельних ділянок до Комісії з питань розгляду скарг у сфері державної реєстрації Міністерства юстиції України із скаргою, яка обґрунтована тим, що договори оренди із ТОВ «Матюші» були зареєстровані за відсутності необхідних на те документів, зокрема, без підписаних власниками земельних ділянок договорів, заяв на вчинення реєстраційних дій, відповідних проплат за вчинення реєстраційних дій та інше.
02 березня 2015 року між ОСОБА_1 і ТДВ «Шамраївський цукровий завод» було укладено договір оренди землі, за умовами якого ОСОБА_1 передала ТДВ «Шамраївський цукровий завод» у строкове платне користування належну їй земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,2392 га, розташовану у межах Матюшівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер 3220483500:01:001:0033. Договір оренди укладений строком на сім років і 15 березня 2018 року зареєстрований державним реєстратором КП Великодимерської селищної ради «Комунальна служба реєстрації речових прав».
Відповідно до статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Положення про необхідність державної реєстрації права оренди земельної ділянки закріплене також і в частині п`ятій статті 6 Закону України «Про оренду землі».
Підпунктом 6 пункту 2 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (зараз і надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що державній реєстрації підлягає право постійного користування та право оренди земельної ділянки.
Згідно з частиною другою статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права або інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права ( пункт 5.17 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 915/127/18). Проте, у випадку, коли заявлена вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування запису про проведену державну реєстрацію права також не є належним способом захисту прав позивача.
Зазначеного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 травня 2019 року у справі 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 322/1178/17 (провадження № 14-338цс19) вказано, що: «момент укладення договору передбачений у статті 640 ЦК України і пов`язується з досягненням сторонами згоди з усіх його істотних умов та дотриманням певних вимог, якими є передання майна або вчинення іншої дії, нотаріальне посвідчення договору або його державна реєстрація, якщо таке передбачено актами цивільного законодавства. У спеціальному Законі № 161-XIV вказано, що договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації (стаття 18). Можна зробити висновок, що сторони в договорі оренди землі мають право зазначати про момент початку перебігу та припинення дії вказаного договору, оскільки такі права прямо передбачені принципами та закріплені загальними нормами цивільного законодавства. Разом з тим, якщо сторони не вказали про час (термін, календарну дату, подію) початку перебігу та закінчення строку договору, діють загальні правила, передбачені спеціальним Законом № 161-XIV, який прямо встановлює, що договір оренди земельної ділянки набирає чинності після його державної реєстрації. 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 357/8110/18 (провадження № 61-15401св19) зазначено, що: «зі скасуванням рішень державних реєстраторів про реєстрацію за позивачем речового права на нерухоме майно - права оренди на спірну земельну ділянку та внесенням відповідних відомостей до Реєстру втрачаються ті правові наслідки, які з них випливають, а саме - скасовується державна реєстрація речового права і особа у відповідності до частини другої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статті 125 ЗК України вважається такою, що не набула відповідного речового права».
За таких обставин, встановивши, що станом на момент державної реєстрації права оренди ТДВ «Шамраївський цукровий завод» право оренди у ТОВ Агрофірма «Матюші» було відсутнім внаслідок його скасування наказом Міністерства юстиції України № 729/5 від 15 березня 2018 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушення прав та інтересів позивача та обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ Агрофірма «Матюші».
Доводи апеляційної скарги про те, що у Міністерства юстиції України відсутні повноваження розглядати скарги на дії державних реєстраторів, вчинені у період до 01 січня 2016 року, що підтверджується висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 06 лютого 2019 року у справі № 826/4906/17, колегія суддів відхиляє, оскільки цей наказ Міністерства юстиції України не скасований та є чинним, а набуття права оренди законом пов`язується саме з державною реєстрацією такого права.
Вказане узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладених у постанові № 357/7734/18 (провадження № 61-19170св19) від 30 липня 2020 року.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження та оцінки місцевого суду, який їх обґрунтовано спростував. 
Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд - 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Матюші» залишити без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2019 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                               Судді: