УХВАЛА
16 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 644/1552/18
провадження № 61-15820ск20 
Верховний Суд у складі суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Калараша А. А. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Александровою Тетяною Василівною, на постанову Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про визнання майна особистою приватною власністю,
ВСТАНОВИВ :
У березні 2018 року  ОСОБА_2  звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , в якому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 від 14 березня 2018 року № 5676/18/009718, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , в рамках поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію на частку у спільному майні, а саме Ѕ частину вартості автомобіля «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 63 980,00 грн.
У травні 2018 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до  ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , в якому просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску з дати його купівлі 04 вересня 2008 року по дату його продажу 14 березня 2018 року.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задоволенні зустрічних вимог              ОСОБА_1 відмовлено.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22 травня 2018 року та скасовано заборону відчуження автомобіля марки «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , що зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_2 , скасовано заборону вчиняти дії, пов`язані з відчуженням автомобіля.
Постановою Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
В порядку поділу спільного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за Ѕ частину автомобіля марки: Daewoo, модель Lanos TF69Y, СЕДАН-В, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 33 111,89 грн.
В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова                               від 17 квітня 2019 року залишено без змін.
27 жовтня 2020 року  ОСОБА_1 подав через адвокатаАлександрову Т. В., засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь   ОСОБА_2 грошової компенсації в сумі 33 111,89 грн та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню.
В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Вимоги учасників справи у даній справі є: за первісним позовом - визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобіля «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 від 14 березня           2018 року № 5676/18/009718, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації на частку у спільному майні, а саме Ѕ частину вартості автомобіля «Daewoo Lanos», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 63 980,00 грн; за зустрічним позовом - визнання за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску з дати його купівлі 04 вересня 2008 року по дату його продажу 14 березня 2018 року.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи від 23 грудня 2019 року вартість спірного автомобіля на день проведення експертизи складає 66 223,78 грн.
Отже, ціна позову (в частині вимог майнового характеру), станом на 01 січня           2020 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів  прожиткового  мінімуму  для  працездатних  осіб  (2  102,00  грн х 250 = 525 500, 00 грн).
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. 
Як на підставу оскарження в касаційному порядку судового рішення, ухваленого у малозначній справі, скаржник посилається на те, що дана справа має виняткове значення для заявника, оскільки безпідставно стягнута з останнього грошова компенсація за Ѕ частину спірного автомобіля, в той час як фактично за його продаж заявник отримав 10 000,00 грн, є надмірним фінансовим тягарем для заявника, а також порушує принцип пропорційності у цивільному судочинстві. Вважає, що на підставі підпункту в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у цій малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
З цього приводу Верховний Суд зазначає, що критерій винятковості справи для скаржника носить суб`єктивне значення, а доводи скарги з цього приводу зводяться до незгоди з результатом розгляду справи, що не є безумовною підставою для касаційного перегляду судового рішення, ухваленого в малозначній справі. 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)                    від 19 грудня 1997 року).
Досить важливим є те, що правове регулювання та застосування норм матеріального права у відносинах, які склалися між учасниками даного спору щодо стягнення відсотків за договором позики не представляють складності, суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили судові рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами справи та правовідносинами; правовим регулюванням спору, справа не представляє значної складності, а відтак не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Вказівка в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду                    від 09 вересня 2020 рокупро можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалено у малозначній справі.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Оскільки ОСОБА_1 подав через адвокатаАлександрову Т. В., касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, яке не підлягає касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , подану адвокатом Александровою Тетяною Василівною, на постанову Харківського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі- продажу недійсним, поділ майна, що є об`єктом права спільної власності подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , про визнання майна особистою приватною власністю.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                  А. А. Калараш
Є. В. Петров
С. П. Штелик