Дата документу 09.12.2020 Справа № 336/7675/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/7675/18 Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О.В. Провадження № 22-ц/807/2897/20   Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 
                                
                                П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 грудня 2021 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В., суддів Гончар М.С., Подліянової Г.С.
при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2020 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_4 , про визнання права власності на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_4 , про визнання права власності на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 25 листопада 1995 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Під час існування шлюбу подружжя набуло житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу, покупцем у якому був зазначений ОСОБА_5 . Оскільки набуте у шлюбі майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а рівність часток сімейним законодавством презюмується, просила визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного нерухомого майна.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2020 року позов задоволено.
Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину нерухомого майна в праві спільного майна подружжя за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ. А, літньої кухні літ. Б, сараїв літ. В, Г, З, душу літ. Д, гаражу літ. Е, вбиральні літ. Ж, паркану № 1, 2, водопроводу № 3, замощення І.

Апеляційну скаргу подано ОСОБА_6 як особою, що не приймала участі у справі, відповідно до статті 352 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті спадкодавця ОСОБА_5 як його дружина. У цій справі вирішувався спір щодо визнання права власності на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_5 , а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 . Між тим, 22 січня 2020 року рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у іншій справі № 336/3572/19 за позовом ОСОБА_1 про визнання права власності у порядку спадкування за законом за нею визнано право власності на весь вищевказаний спірний будинок.
Тому, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, зокрема, у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_1 просить скасувати його та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_7 надали письмові заяви про проведення апеляційного розгляду за їх відсутності. Третя особа ОСОБА_4 , отримавши судові повістку у судове засідання 09 грудня 2020р., до апеляційного суду не з`явилась.

За вказаних обставини, апеляційний суд розглядав справу за відсутності сторони позивача та третьої особи, що відповідає приписам ч. 2 статті 372 ЦПК України. 

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, представника апелянта ОСОБА_1 – адвоката Міннікова В.В., який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне. 

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , чия смерть сталася ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 25 листопада 1995 року по 20 липня 2004 року (а. с. 53, 59, 60). 

На підставі договору купівлі-продажу від 03.08.2001 року подружжя набуло право власності на будинок АДРЕСА_1 , покупцем за яким виступив чоловік ОСОБА_5 (а. с. 54). Право набувача вказаної нерухомої речі зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно (а. с. 68).

Оскільки вказаний будинок придбано під час зареєстрованого шлюбу, тому, виходячи з встановленої законом презумпції спільності майна подружжя, суд визнав його предметом спільної власності подружжя та вважав обґрунтованими позовні вимоги щодо визнання права власності за позивачем на Ѕ частину цього майна.

При цьому, суд розглянув справу з відповідачем в особі Запорізької міської ради, оскільки ОСОБА_5 помер.
Апеляційну скаргу подано другою дружиною померлого ОСОБА_5 – ОСОБА_1 , яка на час його смерті перебували з ним у зареєстрованому шлюбі, а тому є спадкоємцем першої черги за законом.

З наданої копії рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22 січня 2020р. вбачається, що ним задоволено позов ОСОБА_1 : визнано за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 ( а.с. 126-127).

Отже, на час прийняття рішення у справі за позовом ОСОБА_3 про визнання за нею права власності на Ѕ частину спірного будинку вже існувало рішення суду про визнання права власності на весь будинок за ОСОБА_1 .

Між тим, не встановивши наявність спадкоємців, суд розглядав справу з відповідачем в особі Запорізької міської ради, яка прав ОСОБА_3 не порушувала.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, 
невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. 

Позови щодо захисту таких прав або інтересів мають пред`являтись до особи, яка вчинила таке порушення, або не визнає будь-яких прав позивача. Тобто відповідач має бути належним.
Між тим, Запорізька міська рада не порушувала прав позивача на спірний будинок, спадщина відумерлою не визнавалась та до територіальної громади цей будинок не переходив.
А тому позивачем ОСОБА_3 позов був пред`явлений до неналежного відповідача.
В той же час апелянт ОСОБА_1 , перебуваючи у шлюбі з померлим ОСОБА_5 , претендувала на спірний будинок як на спадок після смерті чоловіка.

Відтак, спір мав вирішуватись саме між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка до участі у розгляді цієї справи не була залучена.

Враховуючи вказані обставини, а також те, що на час прийняття оскаржуваного рішення право власності на спірний будинок вже було визнано за ОСОБА_1 рішенням суду у іншій цивільній справі, суд першої інстанції не міг задовольнити позов ОСОБА_3 .
Зважаючи на вказані обставини, колегія визнає апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтованою, тому у відповідності до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України скасовує оскаржуване у цій справі рішення та відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_3 .
Приймаючи нове судове рішення, колегія відповідно до вимог статті 141 ЦПК вирішує питання про розподіл судових витрат, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги та відмовою у позові. 
ОСОБА_1 сплачено за подачу апеляційної скарги судовий збір в сумі 1350 грн., який має бути компенсований їй за рахунок ОСОБА_3 . 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 у особі представника ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2020 року у цій справі скасувати та відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Запорізької міської ради про визнання права власності на частку майна у спільному майні подружжя.
Стягнути з ОСОБА_3 судом збір на користь ОСОБА_1 в сумі 1350 (одна тисяча триста п`ятдесят) грн. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 грудня 2020 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:         Гончар М.С.

               Подліянова Г.С.