Постанова  
Іменем  України
 
11 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 759/11746/13-ц
провадження № 61-4887св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
заявник (боржник) -  ОСОБА_1 ,
суб`єкт оскарження - головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лозова Анастасія Ігорівна,
заінтересована особа (стягувач) - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра»,
заінтересована особа -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 
2018 року у складі судді Миколаєць І. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року у складі колегії суддів: 
Савченка С. І., Верланова С. М., Мережко М. В.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст скарги
У серпні 2018 року  ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі - відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у м. Києві) Лозової А. І., заінтересовані особи: ОСОБА_2 та публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»).
Скаргамотивована тим, що постановою державного виконавця 
від 19 серпня 2014 року відкрите виконавче провадження за виконавчим листом № 759/11746/13-ц, виданим 25 липня 2014 року Святошинським районним судом м. Києва про солідарне стягнення із неї та ОСОБА_2 
на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу за кредитом у розмірі 3 021 530,15 грн.
Зазначала, що 04 травня 2017 року головний державний виконавець 
Лозова А. І. прийняла постанову, якою доручила Васильківському міськрайонному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області (далі - Васильківський міськрайонний ВДВС Головного ТУЮ у Київській області) здійснити опис та арешт її майна, а саме: садового будинку і земельної ділянки, розташованих по АДРЕСА_1 . 
Вказане доручення виконане старшим державним виконавцем Васильківського міськрайонного ВДВС Головного ТУЮ у Київській області Очеретяною І. О., яка винесла постанову про опис та арешт майна боржника від 05 квітня 2018 року.
У подальшому постановою головного державного виконавця Лозової А. І. від 09 липня 2018 року було призначено суб`єкта оціночної діяльності товариство з обмеженою відповідальністю «Приватна експертна служба» (далі - ТОВ «Приватна експертна служба»), якому доручено надати звіт про оцінку описаних садового будинку і земельної ділянки для їх подальшої реалізації і яке надало такий звіт 11 липня 2018 року. 
Зазначала, що повідомлення про результати оцінки вона отримала 
03 серпня 2018 року без повного тексту звіту. 
Вважала цей звіт неправомірним, зробленим з грубим порушенням закону та її прав. Зокрема, оцінювачем не було проведено особистого огляду нерухомого майна, огляд та звіт проведені в один день, що є сумнівним, при складанні звіту оцінювачем порушені вимоги Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України  від 10 вересня 
2003 року № 1440, що призвело до заниження оцінки вартості нерухомого майна.
Вважала, що при вчиненні виконавчих дій державним виконавцем порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження», оскільки опис 
та арешт майна здійснено без її повідомлення та участі, мало місце незаконне проникнення до її власності, не визначено вартість майна 
за взаємною згодою сторін, постанови про опис і арешт майна та про призначення суб`єкта оціночної діяльності їй не надсилалися 
у встановлений законом строк, описувалось і арештовувалось її майно 
як поручителя за наявності майна у боржника ОСОБА_2 . 
Крім того вважала, що виконавче провадження підлягало закінченню згідно статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки Національний банк України прийняв рішення про ліквідацію 
ПАТ «КБ «Надра».
З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд: визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Лозової А. І. щодо неповідомлення її про день і час проведення огляду, опису і арешту майна, дій та заходів, спрямованих на визначення за взаємною згодою сторонами вартості майна; щодо ненадіслання взагалі, у тому числі ненадіслання з дотриманням строків, встановлених статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження», постанови про опис та арешт майна боржника від 05 квітня 2018 року та постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності від 09 липня 2018 року; щодо невчасного, 
з порушенням строків, встановлених статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження», повідомлення її про визначення вартості майна; визнати неправомірними дії головного державного виконавця Лозової А. І. щодо призначення суб`єкта оціночної діяльності до отримання нею постанови про опис і арешт майна боржника від 05 квітня 2018 року; визнати неправомірною та скасувати постанову головного державного виконавця Лозової А. І. про призначення суб`єкта оціночної діяльності 
від 09 липня 2018 року; визнати неправомірною оцінку належних їй садового будинку та земельної ділянки, проведену оцінювачем 
ОСОБА_3 ТОВ «Приватна експертна служба» 11 липня 2018 року; визнати неправомірним та скасувати звіт від 11 липня 2018 року про оцінку належних їй садового будинку та земельної ділянки, проведену оцінювачем 
ОСОБА_3 ТОВ «Приватна експертна служба».
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 
2018 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у м. Києві Лозової А. І., заінтересовані особи: 
ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Надра»).
Ухвала суду мотивована тим, що дії головного державного виконавця щодо опису та оцінки нелажного боржниці ОСОБА_1 нерухомого майна 
у вигляді будинку і земельної ділянки по АДРЕСА_1 вчинені державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» і в межах наданих йому повноважень, а тому відсутні правові підстави для задоволення скарги.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року залишено без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів 
у їх сукупності та дійшов правильного висновку про те, що відсутні правові підстави для задоволення скарги, оскільки державним виконавцем не було порушено норми чинного законодавства України, зокрема: Закону України «Про виконавче провадження».
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у березні 2019 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій 
та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її скаргу.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 21 березня 2019 року було відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із Святошинського районного суду м. Києва.
У березні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2020 року замінено заінтересовану особу у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління 
ДВС Головного ТУЮ у м. Києві Лозової А. І., заінтересовані особи: 
ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Надра», із ПАТ «КБ «Надра» на його 
правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Світ Фінансів» (далі - ТОВ «Світ Фінансів»).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Вважала, що через несвоєчасне надіслання їй повідомлення про оцінку 
її майна, через ненадіслання постанови про арешт та опис, через ненадіслання постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності було грубо порушено її права, як на оскарження цих постанов, як на добровільне визначення вартості майна та інші права та призвело до того, що майно вже продано за зниженою вартістю та з грубим порушенням процедури оцінки майна.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У квітні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив уповноваженої особи Фонду на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» на касаційну скаргу у якому зазначено, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
12 березня 2014 року Святошинським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 759/11746/13-ц про солідарне стягнення 
із ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра» боргу 
за кредитом у розмірі 3 021 530,15 грн (а. с. 145 т. 1).
На підставі вказаного виконавчого листа № 759/11746/13-ц постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у м. Києві від 19 серпня 2014 року відкрите виконавче провадження № 44396894 (а. с. 146 т. 1).
Постановою державного виконавця державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного управління юстиції у м. Києві від 19 серпня 2014 року в межах вказаного виконавчого провадження накладено арешт на все майно боржника 
ОСОБА_1 у межах суми стягнення 3 021 530,15 грн 
(а. с. 147 т. 1).
ОСОБА_1 належить на праві власності садовий будинок та земельна ділянка площею 0,0509 га з кадастровим номером 3221455300:01:007:0520, що розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 .
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у м. Києві Лозової А. І. від 04 травня 2017 року в межах виконавчого провадження № 44396894 доручено Васильківському міськрайонному ВДВС Головного ТУЮ 
у Київській області здійснити опис та арешт вищевказаного нерухомого майна боржника (а. с. 207-208 т. 1).
05 квітня 2018 року старшим державним виконавцем Васильківського міськрайонного ВДВС Головного ТУЮ у Київській області Очеретяною І. О. проведено опис та арешт майна боржника у присутності представника стягувача і двох понятих, про що складено відповідну постанову 
(а. с. 149 т. 1).
Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного ТУЮ у м. Києві Лозової А. І. від 09 липня 2018 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Приватна експертна служба» (сертифікат Фонду державного майна України від 22 березня 2017 року № 233/17) 
у виконавчому провадженні № 44396894 для надання письмового звіту 
з визначення початкової вартості описаного у постанові від 05 квітня 
2018 року нерухомого майна (а. с. 150 т. 1).
11 липня 2018 року оцінювачем ОСОБА_3 ТОВ «Приватна експертна служба» проведено оцінку майна боржника, за результатами якої складено звіт та висновок про оцінку майна, відповідно до якого вартість садового будинку загальною площею 25,40 кв. м і земельної ділянки розміром 
0,0510 га, кадастровий номер 3221455300:01:007:0520, цільове 
призначення - для ведення садівництва, що розташовані за адресою: 
АДРЕСА_1 становила 171 290,00 грн (а. с. 40-78 т. 2).
Вказаний звіт про оцінку надійшов до Управління державної виконавчої служби 12 липня 2018 року, а 20 липня 2018 року державним виконавцем 
на адресу сторін виконавчого провадження надіслано повідомлення про результати оцінки майна боржника, яке, як вбачається з копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, вручено ОСОБА_1 03 серпня 2018 року (а. с. 148, 151-153 т. 1).
2.     Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає 
з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати 
або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль 
за виконанням судового рішення здійснює суд.
Судове рішення, що набрало законної сили, є підставою для його виконання. Виконання судового рішення сприяє втіленню законів у життя 
та зміцненню їх авторитету. Рішення суду охороняє права, свободи 
та законні інтереси громадян, а також є завершальною стадією судового провадження.
Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції та здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб відповідно до законів України 
(стаття 5 Закону України «Про виконавче провадження»).
Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених 
у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частини п`ятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони 
не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою 
з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо 
їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем.
Згідно із частиною першою статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України.
У пунктах 15, 16 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» передбачено, що методи проведення оцінки, 
що застосовуються під час визначення ринкової вартості об`єкта оцінки 
у разі використання порівняльного підходу, повинні ґрунтуватися 
на результатах аналізу цін продажу (пропонування) на подібне майно.
Визначення ринкової вартості об`єкта оцінки за допомогою порівняльного підходу ґрунтується на інформації про ціни продажу (пропонування) подібного майна, достовірність якої не викликає сумнівів у оцінювача. 
У разі відсутності або недостатності зазначеної інформації у звіті про оцінку майна зазначається, якою мірою це вплинуло на достовірність висновку про ринкову вартість об`єкта оцінки.
Відповідно до пункту 52 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел (за винятком документів, надання яких повинен забезпечити замовник оцінки згідно з договором), їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки.
Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, встановивши, що головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління 
ДВС Головного ТУЮ у м. Києві Лозовою А. І. 09 липня 2018 року було призначено суб`єкта оціночної діяльності, 12 липня 2018 року до виконавчої служби надійшов звіт про оцінку майна боржника, а 20 липня 2018 року 
на адресу сторін виконавчого провадження надіслано повідомлення про результати оцінки, яке отримано боржником - ОСОБА_1 03 серпня 2018 року, та ураховуючи відсутність доказів наявності порушень, допущених державним виконавцем при визначенні вартості нерухомого майна, що стало б підставою для визнання неправомірними його дій 
та визнання недійсними результатів оцінки майна, використаних під час проведення торгів, які були проведені з дотриманням вимог Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність 
в Україні», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна» та з належним ознайомленням оцінювача з об`єктом, що підлягав оцінці, дійшов обґрунтованого висновку, що дії державного виконавця при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості майна боржника ОСОБА_1 були вчинені у відповідності до вимог закону, 
а визначення вартості цього майна на момент проведення оцінки 
не викликає сумніву у своїй об`єктивності.
Посилання у касаційній скарзі на те, що звіт про оцінку майна 
ТОВ «Приватна експертна служба» від 11 липня 2018 року не відповідає вимогам Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна 
і майнових прав» та Національного стандарту № 2 «Оцінка нерухомого майна», безпідставні та спростовані встановленими судами першої 
та апеляційної інстанцій обставинами.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, 
що оскаржувані судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права, та зводяться до переоцінки доказів 
у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України, 
що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Пономарьов проти України» та «Рябих проти Російської Федерації», у справі «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися 
для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але 
не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування 
чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 23 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               С. Ф. Хопта 
Є. В. Синельников
В. В. Шипович