КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 367/8930/17
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/12165/2020

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
01 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача Слюсар Т.А.,
суддів: Волошиної В.М., Мостової Г.І.,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2020 року у складі судді Оладько С.І.,
у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У листопаді 2017 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі -АТ КБ «ПриватБанк») звернулося у суд із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Вимоги обґрунтовано тим, що відповідачка підписавши анкету-заяву № б/н від 05.09.2011 року, отримала кредит у розмірі 2 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджені наказом СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua., складає між нию та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. 
З урахуванням умов кредитного договору, клієнт дав згоду, що кредитний ліміт встановлюється  за рішенням банку, який у будь-який момент має право його змінити  (збільшити або зменшити). 
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання по кредитному договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, станом на 31.10.2017 року, яку банк просив стягнути на свою користь з відповідача , у сумі  86 262 грн. 73 коп., яка складається з : 2306 грн. 34 коп. -  заборгованість за кредитом; 74 382 грн. 92 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 989 грн.53 коп. - заборгованість за пенею та комісією, а також штрафи відповідно до пункту 2.1. і.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гри. - штраф {фіксована частина), 4 083 грн. 94 коп. - штраф (процентна складова).
 
Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором, у сумі 2 306 грн. 34 коп. та  1600 грн.  судових витрат.
В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні заборгованості з відсотків, пені, штрафів та постановити у цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги в цій частині в повному обсязі в іншій частині рішення не оскаржується. Стягнути судові витрати з відповідача.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту та неустойки за порушення термів виконання грошових зобов`язань, позивач просить апеляційну скаргу задовольнити.
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Як убачається з матеріалів справи,  05.09.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит у сумі 2 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 9).
Згідно інформації викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 підтвердила, що  погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами;
1) письмовими, речовими і електронними доказами;
2) висновками експертів
3) показань свідків.
Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Зазначеним вимогам закону рішення районного суду повністю  не відповідає.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в оскаржуваній частині, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави в межах даної справи для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами та неустойки за прострочення грошових зобов`язань по поверненню кредиту, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
З таким висновком колегія суддів  погодитися не може, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 05.09.2011 року між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно з яким відповідач отримав кредит у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.
Підписавши вказану анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, ОСОБА_1 приєдналася до запропонованих банком Умов та правил надання банківських послуг, факт чого нею спростований не був.
Вимог про визнання  договору недійсним в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідачка не заявляла, в зв`язку із чим, виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст. 204 ЦК України, доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі укладеного між ними 05.09.2011 року договору приєднання.
Згідно із ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 Суд визнав доведеним, що  наявна у матеріалах заява-анкета не містили умови щодо сплати процентів та неустойки,  в той час як  долучені до справи Витяг  з Тарифів та Витяг з Умов, у відсутність інших доказів,  не підтверджують  що саме  з ними відповідач  знайомився й погодився.  
Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що між  сторонами додатково було погоджено та підписано відповідачем довідку від 05.09.2011 року про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна 55 днів пільгового періоду», з якої вбачається наступні відомості: тип катки - MasterCard Mass, тип кредитної лінії - поновлювальна, пільговий період 55 днів, валюта карти - гривня, базова % ставка - 2,5% на місяць, розмір щомісячного платежу - 7% від заборгованості, строк внесення щомісячного платежу - до 25 числа місяця, наступного за звітним, розмір пені та штрафу за порушення умов договору (а. с. 10).
 За таких обставин, колегія суддів визнає безпідставними, такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи, висновки районного суду про відсутність підстав до стягнення  з відповідача заборгованості за процентами, розмір якої підлягає до нарахування з урахуванням наступного. 
Строк дії  кредитного договору  обумовлено строком дії платіжної картки. 
 Відповідно до даних долученої до справи позивачем  довідки, протягом дії договору відповідач отримала три кредитні картки  й строк дії останньої сплинув  у жовтні 2015 року (а.с.102).
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав до  стягнення з  ОСОБА_1   заборгованості по процентам  за користування кредитними коштами  не по 31.10.2017року, як  зазначено у позові, а по жовтень 2015року, що згідно даних долученого до справи розрахунку становить 10 661 грн. 32 коп. (а.с. 102).
Щодо стягнення з відповідача заборгованості по штрафам та пені й комісії, колегія суддів зазначає наступне.
За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
У відповідності до розрахунку заборгованість за штрафами складає 4 583 грн. 94 коп., що відповідає умовам та правилам банківських послуг.
Разом з тим, процентна складова штрафу підлягає зменшенню з урахуванням  п. 2.1.1.7.6 Умов надання банківських послуг, штраф у розмірі 5% від ціни позову буде складати 648 грн. 38 коп. (2 306,34 (тіло) + 10 661,32 грн. (відсотки за кредитом) х 5%.
Загальна сума штрафів складає 1 148 грн. 38 коп. (648, 38 +500).
Колегія суддів зауважує, що відповідно до положень ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Керуючись ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Такі висновки викладені у правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що вимоги про стягнення з відповідача пені та комісії у розмірі 4 989 грн. 53 коп. не підлягають  задоволенню, оскільки недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України, не допускається.
З огляду на викладені обставини, колегія суддів  визнає необґрунтованими висновки районного суду про наявність підстав до застосування по справі правової позиції  Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17),  оскільки з урахуванням долучених до справи доказів, обставини у справі, що розглядається не є релевантними до обставин, викладених у вказаній постанові Верховного Суду, з огляду на той факт, що відповідач був ознайомлений із умовами та тарифами Банку щодо користування кредитними коштами, викладеними у формі довідки, про що свідчить його підпис (а.с.10).
Відповідно до ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності спрямований на забезпечення сторонам та іншим особам, що беруть участь у справі, широкої можливості в захисті своїх прав, свобод і інтересів, а також прав, свобод і інтересів інших осіб.
Цей принцип закріплений і в п. 4 ч. З ст. 129 Конституції, згідно з яким однією з засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Принцип змагальності в позовному провадженні обумовлений тим, що в цьому провадженні суд розглядає спори між суб`єктами, які мають протилежні правові інтереси.
Принцип змагальності пов`язаний з принципом рівності учасників судового процесу перед законом і судом (п. 2 ч. З ст. 129 Конституції, ст. 5 ЦПК, ст. 7 Закону України «Про судоустрій України»). Цей зв`язок виявляється в тому, що особам, які беруть участь у справі і займають рівне процесуальне положення, повинна бути забезпечена рівна процесуальна можливість доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень (ч. 1 ст. 27 і ст. 60 ЦПК).
Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості відсотками  у розмірі 10 661 грн. 32 коп. та штрафами у розмірі 1 148 грн. 38 коп.,  що в сумі становить 11 809 грн. 70 коп. 
Враховуючи те, що місцевим судом було неповно з`ясовано обставини справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права,  колегія суддів  дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення процентів, пені та комісії, штрафів - підлягає скасуванню з ухваленням по справі в цій частині  нового судового  рішенняпро часткове задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками та штрафів й відмови у задоволенні в іншій частині вимог.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача.
Позивачем було сплачено судовий збір у сумі 4000 грн. (1600+2400), позовні вимоги задоволено частково, що в сумі складає 11 809 грн. 70 коп. (13,75 % від 86 262, 73 грн.)
Відповідно до задоволених позовних вимог, судовий збір за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції, який повинен бути покладений на відповідача, складає  550 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 липня 2020 року в частині вимог про стягнення процентів, пені та комісії, штрафів, скасувати та ухвалити по справі в цій частині  нове судове  рішення, яким позов задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість по процентам за користування кредитом, у розмірі 10 661 грн. 32 коп.  та штрафів, у сумі 1 148 грн. 38 коп.,  що  становить загальну суму  11 809 грн. 70 коп. 
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з   ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 550 грн.  витрат, пов`язаних з оплатою судового збору.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, передбачених  ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                
 
Судді: