РІШЕННЯ
Іменем України

13 жовтня 2020 року 
Київ
справа №9901/83/19
провадження №П/9901/83/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді Смоковича М. І., 
суддів: Бевзенка В. М., Кашпур О. В., Радишевської О. Р., Уханенка С. А., 
за участі:
секретаря судового засідання Лещенко Т. П.,
позивача ОСОБА_1 ,                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та нечинним рішення, зобов`язання  вчинити дії,
в с т а н о в и в:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду як суду першої інстанції з позовною заявою до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія), Громадської ради міжнародних експертів (далі - ГРМЕ) з вимогами:
1) визнати ухвалене на спеціальному засіданні 21 січня 2019 року рішення ВККС та ГРМЕ про те, що для визнання кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 таким, що відповідає критеріям, визначеним статтею 8 Закону України «Про Вищий антикорупційний суд», не вистачило установленої цією статтею кількості голосів;
2) визнати кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 таким, що припинив участь в оголошеному комісією 02 серпня 2018 року конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду» (далі - Рішення) - протиправним і нечинним повністю;
3) зобов`язати ВККС і ГРМЕ на своєму спеціальному засіданні вирішити питання про відповідність кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 критеріям, визначеним статтею 8 Закону України від 7 червня 2018 року № 2447-VIII «Про Вищий антикорупційний суд» (далі - Закон № 2447-VIII) та про його подальшу участь в оголошеному ВККС 02 серпня 2018 року конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду, з урахуванням правової оцінки, наданої Верховним Судом у рішенні.
Вимоги мотивував тим, що зміст Інформаційної записки Голови ГРМЕ сера ОСОБА_5 , підготовленої щодо кандидата ОСОБА_1 , не відповідає вимогам частини четвертої статті 8 Закону №  2447-VIII та доводить те, що ГРМЕ вийшла за межі своїх повноважень, використала у своїй роботі недостовірну і неперевірену інформацію, діяла недобросовісно.  
Із посиланням на Інформаційну записку позивач, серед іншого, пояснив, що дисциплінарне стягнення, застосоване до нього за рішенням ВККС від 09  лютого 2016 року, він відбув і воно погашене 09 лютого 2017 року; дисциплінарне стягнення стосувалося розгляду адміністративних справ у 2014-2015 роках і не мало ніякого  відношення до кримінальних проваджень. 
На думку позивача, недобросовісність дій ГРМЕ полягає в тому, що вона, припинивши його участь у конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду, у такий спосіб повторно застосувала до нього захід дисциплінарного характеру за те саме порушення. З погляду позивача, такий підхід суперечить частині сьомій статті 109 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII). Додав також, що жодного рішення дисциплінарного органу від 19 лютого 2018 року щодо притягнення його (позивача) до дисциплінарної відповідальності не існує, про що він повідомив у своєму запиті від 18 січня 2019 року та під час засідання 21 січня 2019 року. Стверджує, що ГРМЕ формально, неуважно поставилася до встановлення фактів, на які вона (ГРМЕ) посилається як на підставу своїх сумнівів. На засіданні 21 січня 2019 року з`ясувалося, що мова йшла про рішення Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 19 вересня 2018 року про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення. Однак, як зауважив позивач, Вища рада правосуддя (далі - ВРП, Рада) своїм рішенням від 10 січня 2019 року скасувала це рішення дисциплінарного органу і закрила дисциплінарну справу через відсутність в його діях складу дисциплінарного проступку. 
Стосовно «сумнів щодо практичних навичок Кандидата», про які мовиться в Інформаційній записці ГРМЕ, позивач зазначив, що такого критерію частина четверта статті 8 Закону № 2447-VІІІ не передбачає. У цьому зв`язку наголосив, що наявність знань і практичних навичок визначається насамперед за результатами такого етапу кваліфікаційного оцінювання як «Іспит», який він успішно склав.
Щодо другого пункту (питання) згаданої Інформаційної записки зауважив, що судове рішення у цивільній справі, яке було предметом обговорення на засіданні ВККС і ГРМЕ, набрало законної сили. Крім того, наразі на розгляді ВРП перебуває його скарга на рішення Другої дисциплінарної палати Ради стосовно порушення правил підсудності при розгляді вказаної справи. Під час засідання відповідачі не пояснили, як їхня незгода з процесуальними рішеннями в конкретній цивільній справі співвідноситься із їхніми сумнівами «щодо доброчесності та практичних навичок Кандидата». У цьому зв`язку позивач звернув увагу на те, що частина четверта статті 8 Закону № 2447-VIII пов`язує критерій «доброчесність» виключно із питаннями щодо майна кандидата і членів його сім`ї, та не має будь-якого відношення до ухвалення кандидатом певного судового рішення або іншого акту поведінки (вчинку). 
З приводу третього пункту Інформаційної записки ГРМЕ зазначив, що вони є свавільними та вигаданими, адже такого критерію як «надійність» частина четверта статті 8 Закону № 2447-VIII не містить. Зауважив також, що за змістом оголошеної частини Рішення відповідачі обговорювали питання про його (позивача) відповідність «критеріям, визначеним статтею 8 Закону № 2447-VIII», тоді як за змістом частини п`ятої статті 8 Закону № 2447-VIII на спеціальному спільному засіданні ВККС та ГРМЕ розглядається питання відповідності будь-якого кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду винятково критеріям, зазначеним в частині четвертій цієї статті.
Окрім того, позивач вважає, спеціальне засідання ВККС та ГРМЕ відбулося з порушенням вимог Регламенту ВККС, затвердженого рішенням Комісії від 13 жовтня 2016 року № 81/зп-16 із змінами, внесеними рішеннями ВККС, зокрема й від 11 січня 2019 року №  6/зп-19 (далі - Регламент), прояви якого вбачає в тому, що якщо порівняти умови конкурсу, в яких перебували він та інші кандидати на посаду судді, а також умови в яких проводилося засідання (за його участі) з членами ГРМЕ і ВККС, то він мав набагато менше часу на те, щоб надати вичерпні пояснення по суті поставлених йому питань); додав також, що йому не надали повного тексту спірного Рішення на дату звернення з цим позовом до суду. 
Ухвалою від 25 лютого 2019 року суд відкрив провадження у справі за вказаним позовом і призначив її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 
ВККС подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що спірне Рішення прийнято на спільному засіданні ВККС та ГРМЕ за наслідками обговорення інформаційної записки щодо позивача. Зазначені в цьому документі відомості в сукупності дали підстави для обґрунтованого сумніву у відповідності кандидатури ОСОБА_1 критеріям, визначеним частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII. 
На думку відповідача, спірне Рішення прийнято відповідно до вимог Закону № 2447-VIII і з дотриманням встановленої процедури, тому немає підстав для задоволення позовних вимог. 
На судовому засіданні 13 жовтня 2020 року позивач позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позові. 
ВККС повідомлена про розгляд справи належним чином, проте її представник на судове засідання (у визначені судом дату та час) не з`явився. Заслухавши думку позивача, зваживши також на те, що в матеріалах справи є письмовий відзив відповідача на позовну заяву, а також матеріали досьє кандидата на посаду судді, на яких основується Рішення, колегія суддів ухвалила продовжити розгляд справи без участі представника Комісії. 
Суд заслухав пояснення позивача, дослідив матеріали справи, зокрема технічний запис спеціального засідання Комісії та ГРМЕ 21 січня 2019 року, та встановив таке.
Рішенням від 02 серпня 2018 року №  186/зп-18 ВККС оголосила конкурс на зайняття 39 вакантних посад суддів Вищого антикорупційного суду, з яких 12 посад - посади суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду. 
ОСОБА_1 виявив намір взяти участь у цьому конкурсі, тож звернувся до Комісії із заявою від 07 вересня 2018 року про допуск до участі у ньому (як суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років). 
За наслідками розгляду цієї заяви ВККС (у колегіальному складі) ухвалила рішення від 26 жовтня 2018 року № 270/вс-18, яким відмовила ОСОБА_1 у допуску до участі в конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду. Відмову мотивувала тим, що Третя дисциплінарна палата ВРП рішенням від 19 вересня 2018 року №  2929/3дп/15-18 притягнула ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувала дисциплінарне стягнення у виді суворої догани з позбавленням права на отримання доплат до посадового окладу судді протягом трьох місяців. 
З посиланням на пункт 3 частини першої статті 110, частину сьому статті 109 Закону № 1402-VIII Комісія зазначила, що ОСОБА_1 має непогашене дисциплінарне стягнення, тому не може брати участь у конкурсі на зайняття посади судді. 
Рішення Комісії колегіальному складі про відмову у допуску ОСОБА_1 до участі в конкурсі ВККС переглянула у пленарному складі, відтак ухвалила рішення від 06 листопада 2018 року № 300/вс-18, яким скасувала рішення Комісії від 26 жовтня 2018 року № 270/вс-18 і допустила ОСОБА_1 до участі в конкурсі на зайняття посади судді Вищого антикорупційного суду. 
Коли ухвалювала таке рішення, ВККС взяла до уваги дві обставини: перша - це те, що позивач оскаржив рішення Третьої дисциплінарної палати ВРП від 19 вересня 2018 року №  2929/3дп/15-18 до Ради, а таке оскарження, за правилами частини четвертої статті 51 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), зупиняє застосування дисциплінарного стягнення; а інша - та, що за рішенням ВРП від 23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звільнено з посади судді за власним бажанням. На цій підставі ВККС дійшла висновку, що на день подання заяви про участь у конкурсі і станом на 26 жовтня 2018  року не було підстав застосовувати до ОСОБА_1 наслідків та обмежень щодо участі в конкурсі на зайняття вакантної посади в іншому суді на підставі частини сьомої статті 109 Закону № 1402-VIII. 
Рішенням від 27 грудня № 325/зп-18 ВККС затвердила результати іспиту, складеного під час кваліфікаційного оцінювання. На цьому етапі ОСОБА_1 набрав 151,75 балів, тож тим самим рішенням його допущено до наступного етапу кваліфікаційного оцінювання - «Дослідження досьє та проведення співбесіди».
У рамках цього етапу ГРМЕ, розглядаючи кандидатуру позивача на посаду судді Вищого антикорупційного суду, надіслала йому перелік питань з приводу його професійної діяльності на посаді судді. Питання, які зацікавили членів ГРМЕ стосувалися результатів аудиту, який проводила Державна судова адміністрація України в Уманському міськрайонному суді Черкаської області у червні 2016 року та причетності ОСОБА_1 до порушень, які виявлено внаслідок цього аудиту; висновку Громадської ради доброчесності (далі - ГРД) від 06 березня 2018 року щодо автоматизованого розподілу справи №  705/4148/15-ц та її розгляд ОСОБА_1 ; розгляду ОСОБА_1 справи за позовом своєї (на той час) колеги, судді того самого суду (Уманського міськрайонного суді Черкаської області) ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України малолітньої дитини без згоди батька, з порушенням вимог процесуального закону.
За наслідками розгляду питання про відповідність кандидатури ОСОБА_1 критеріям, визначеним у частині четвертій статті 8 Закону №  2447-VIII Голова ГРМЕ сер ОСОБА_5 вирішив, що існує обґрунтований сумнів щодо відповідності позивача цим критеріям, який в Інформаційній записці пояснив так: « 1) 09 лютого 2016 року кандидату ОСОБА_1 ВККС винесла догану за неналежну затримку у веденні суддівської практики. Кандидат прийняв це рішення. 19 лютого 2018 року ОСОБА_1 знову винесено догану за подібну затримку (як зазначено в Інформаційні записці, через недогляд ГРМЕ кандидату не поставили цього питання). Затримка у веденні суддівської практики викликає обґрунтований сумнів щодо практичних навичок кандидата; 2) ОСОБА_1 ухвалив рішення, де інший суддя ( ОСОБА_3 ) з того самого суду залучений як сторона у справі. ОСОБА_1 твердить, що не знав цього, хоча її ім`я згадується у справі і воно не є типовим. Також кандидат доводить, що положення Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) (щодо визначення підсудності) Уманський міськрайонний суд трактує так, що вони не стосуються спорів у сімейних правовідносинах, а лише професійної діяльності судді. Це питання розглядала ВККС і відповідь кандидата викликає обґрунтований сумнів щодо його доброчесності і практичних навиків; 3) з огляду на розмір суду його твердження про те, що він не знав про факти, викладені у звіті Державної судової адміністрації, зумовлюють обґрунтовані сумніви у його надійності».
Відтак на підставі статті 8 Закону № 2447-VIII та підпункту 4.11.5 пункту 4.11 розділу IV Регламенту ГРМЕ ініціювала розгляд на спільному засіданні питання про відповідність кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 критеріям, визначеним частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII. 
09 січня 2019 року зазначене питання було обговорене на засіданні ГРМЕ і, як видно з протоколу №  7 загальних зборів членів цієї формації, вони одноголосно проголосували за те, щоб кандидатуру позивача розглянути на спеціальному спільному засіданні, оскільки у членів ГРМЕ є сумніви щодо відповідності його особи критеріям, зазначеним в статті 8 Закону № 2447-VIII. 
21  січня 2019 року ВККС у пленарному складі та член ГРМЕ розглянули на спеціальному спільному засіданні питання про відповідність кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 критеріям, визначеним частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII, та ухвалили підсумкове кінцеве рішення від 21 січня 2019 року № 60/вс-19 (Рішення), у якому констатували: 
1) рішення про те, що кандидат на посаду судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 відповідає критеріям, визначеним частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII, не набрало установленої цією статтею кількості голосів;
2) визнати кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 таким, що припинив участь в оголошеному Комісією 02  серпня 2018 року конкурсі на посаду судді Вищого антикорупційного суду. 
У Рішенні зазначено також, що ОСОБА_4 призначений на посаду судді Уманського міськрайонного суду Указом Президента України від 24 лютого 2012 року № 286/2012 і обіймав цю посаду до жовтня 2018 року. ВРП рішенням від 23 жовтня 2018 року № 3231/0/15-18 звільнила його з посади судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області за власним бажанням і зараз він офіційно є безробітним. 
Рішенням від 09 лютого 2016 року № 381/дп-16 ВККС притягнула суддю ОСОБА_1 (коли він ще обіймав цю посаду) до дисциплінарної відповідальності за порушення строків розгляду справи та застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді догани. Наступне дисциплінарне стягнення за аналогічне порушення (за безпідставне затягування впродовж року розгляду справи №  705/4432/15-ц, зволікання протягом місяця з виготовленням умотивованого судового рішення від 08 серпня 2016 року в цій справі) наклала на ОСОБА_1 . Третя дисциплінарна палата ВРП рішенням від 10 вересня 2018 року № 2929/3дп/15-18. 
Рішення цього дисциплінарного органу ОСОБА_1 оскаржив до ВРП, яка його скасувала своїм рішенням від 10 січня 2019 року № 62/0/15-19. За цим рішенням ВРП визнала, що строк розгляду справи справді був не дотриманий, як і те, що було зволікання із виготовленням судового рішення, але настання цих порушень зумовили об`єктивні причини. 
Далі у Рішенні повідомляється, що позивач 07 лютого 2017 року розглянув цивільну справу, стороною у якій була ОСОБА_3 , суддя того самого суду. Суд під головуванням ОСОБА_1 позов задовольнив і надав згоду на вивезення малолітньої дитини за кордон без згоди батька. ОСОБА_1 , коли постановив таке рішення, не виконав вимог ЦПК України щодо обов`язку судді звернутися до суду вищої інстанції для визначення підсудності справи, оскільки однією із сторін була суддя цього суду. 
За текстом Рішення, ОСОБА_1 , пояснюючи свою позицію (роль) як судді у цій справі в аспекті виконання в описаній правовій ситуації вимог статті 108 ЦПК України вдався до власної інтерпретації таких понять процесуального закону як правовий статус «суду» або «судді цього суду» для того, щоб виправдати підсудність розгляду цієї справи суду, від імені якого він здійснив її розгляд.  
Комісія не погодилася з таким підходом позивача до застосування норм процесуального закону і виснувала, що позаяк на дату звернення до суду з позовом (справа № 705/47/17) ОСОБА_3 була суддею Уманського міськрайонного суду, правила статті 108 ЦПК України підлягали беззастережному застосуванню.
У Рішенні згадується також і те, що в червні 2016 року Державна судова адміністрація України здійснила аудит відповідності окремих питань в Уманському міськрайонному суді Черкаської області, за результатами якого підготувала доповідь. У цій доповіді зафіксовано, що впродовж з 1 січня 2015 року по 31 березня 2016 року (тоді ОСОБА_1 ще працював суддею цього суду) у 48  365 випадках було втручання в роботу автоматизованої системи документообігу суду, через що розподіл справ не здійснювався випадково. 
Щодо порушення порядку автоматизованого розподілу справ в Уманському міськрайонному суді та пояснень позивача стосовно цього Комісія у спірному Рішенні зауважила, що з цього приводу ГРМЕ не висловила застережень.
Водночас у Рішенні виокремлено, що під час спеціального засідання з`ясувалися інші обставини, які викликають обґрунтований сумнів щодо кандидата. Зокрема, звертається увага на те, що згідно з листом архівного відділу Печенізької районної державної адміністрації Харківської області і відомостями анкети ОСОБА_1 мав представницький мандат депутата Печенізької селищної ради Харківської області з 2006 по 2010 роки, наявність якого, як вважає відповідач, суперечить вимогам частини четвертої статті 7 Закону 2447-VIII та перешкоджає призначенню на посаду судді Вищого антикорупційного суду. 
Відповідно до підпункту 4.11.10 пункту 4.11 розділу IV Регламенту за підсумками спеціального спільного засідання у відповідь на винесене на голосування Комісії та ГРМЕ питання: «Чи відповідає кандидат критеріям, передбаченим частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII ?» було встановлено, що рішення щодо відповідності кандидата критеріям, передбаченим частиною четвертою статті 8 Закону № 2447-VIII, не набрало установленої кількості голосів.
Не погодившись з таким Рішенням, ОСОБА_1 звернувся з цим позовом до суду. 
Відповідаючи на порушенні в позовній заяви вимоги, суд виходить з досліджених у цій справі фактичних обставин та зумовленого ними нормативного регулювання спірних правовідносин. 
Згідно з частиною другою статті 33 Закону № 1402-VIIІ суддею Вищого антикорупційного суду може бути особа, яка відповідає вимогам до кандидатів на посаду судді, за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердила здатність здійснювати правосуддя у Вищому антикорупційному суді, а також відповідає іншим вимогам, встановленим законом.
За частиною першою статті 81 Закону № 1402-VIIІ спеціальною процедурою призначення на посаду судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду для цілей цього Закону вважається процедура призначення на посаду судді відповідного суду осіб, які відповідають одній із вимог, визначених частиною першою статті 28, частиною першою чи другою статті 33, частиною першою статті 38 цього Закону відповідно.
Відповідно до частини п`ятої статті 81 Закону №  1402-VIIІ ВККС:
1) на підставі поданих документів встановлює відповідність особи вимогам до кандидата на посаду судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду та формує його досьє;
2) проводить кваліфікаційне оцінювання кандидата на посаду судді апеляційного, вищого спеціалізованого суду або Верховного Суду;
3) проводить спеціальну перевірку щодо кандидатів на посаду судді, які допущені до етапу дослідження досьє та проведення співбесіди кваліфікаційного оцінювання.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону № 2447-VIII конкурс на зайняття посади судді Вищого антикорупційного суду здійснюється в порядку, визначеному Конституцією України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням передбачених цією статтею особливостей.
Згідно з частиною третьою статті 8 Закону № 2447-VIII з метою допуску до проходження кваліфікаційного оцінювання для участі у конкурсі на зайняття посади судді Вищого антикорупційного суду за спеціальною процедурою кандидат на посаду судді подає до ВККС крім документів, визначених Законом України «Про судоустрій і статус суддів», також документи, які підтверджують дотримання вимог, передбачених частиною другою статті 7 цього Закону, а також заяву про відсутність обставин, зазначених у частині четвертій статті 7 цього Закону.
З метою сприяння ВККС у встановленні для цілей кваліфікаційного оцінювання відповідності кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду критеріям доброчесності (моралі, чесності, непідкупності), а саме щодо законності джерел походження майна, відповідності рівня життя кандидата або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідності способу життя кандидата його статусу, наявності знань та практичних навичок для розгляду справ, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, утворюється ГРМЕ. ГРД, що утворена і здійснює діяльність відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів", на час діяльності ГРМЕ не залучається до встановлення відповідності кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду передбаченим законом критеріям для цілей кваліфікаційного оцінювання (частина четверта статті 8 Закону № 2447-VIII). 
За ініціативою не менше трьох членів ГРМЕ питання відповідності будь-якого кандидата на посаду судді Вищого антикорупційного суду критеріям, зазначеним в частині четвертій цієї статті, розглядається на спеціальному спільному засіданні ВККС та ГРМЕ. Рішення щодо відповідності такого кандидата цим критеріям ухвалюється більшістю від спільного складу ВККС та членів ГРМЕ, за умови, що за нього проголосували не менше половини членів ГРМЕ. У разі неприйняття такого рішення кандидат вважається таким, що припинив участь у конкурсі. Таке спеціальне спільне засідання проводиться не пізніше ніж на тридцятий день з дня оголошення результатів іспиту, що складається кандидатами для встановлення відповідності кандидата на посаду судді критерію професійної компетентності. 
За запитом не менш як трьох членів ГРМЕ перед спеціальним спільним засіданням ВККС та ГРМЕ може проводитись попередня співбесіда із кандидатами на посаду судді Вищого антикорупційного суду, в якій повинні взяти участь не менше шести членів ВККС (частина п`ята статті 8 Закону №  2447-VIII).
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 2447-VIII ГРМЕ утворюється строком на шість років ВККС для сприяння їй у підготовці рішень з питань призначення на посади суддів Вищого антикорупційного суду та є її допоміжним органом.
ГРМЕ виконує свої повноваження у складі шести членів, які призначаються ВККС виключно на підставі пропозицій міжнародних організацій, з якими Україна співпрацює у сфері запобігання та протидії корупції відповідно до міжнародних договорів України (абзац перший частини другої статті 9 Закону №  2447-VIII). 
Відповідно до частини дев`ятої статті 9 Закону №  2447-VIII ГРМЕ: 
1) збирає, перевіряє та аналізує інформацію щодо кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду;
2) надає ВККС інформацію щодо кандидатів на посади суддів Вищого антикорупційного суду;
3) бере участь у спеціальному спільному засіданні у передбачених цим Законом випадках;
4) вживає заходів до захисту персональних даних, інформації з обмеженим доступом, які стали відомі ГРМЕ, її членам у зв`язку із здійсненням їх повноважень.
Для здійснення повноважень, визначених цією статтею, членам ГРМЕ надається право безоплатного доступу до відкритих державних реєстрів (частина десята статті 9 Закону №  2447-VIII). 
Відповідно до частин одинадцятої, шістнадцятої статті 79 Закону № 1402-VIII  ВККС проводить конкурс на зайняття вакантних посад суддів вищого спеціалізованого суду на основі рейтингу учасників за результатами кваліфікаційного оцінювання. Критерії визначення переможця конкурсу на посаду судді Вищого антикорупційного суду визначаються законом.
Згідно зі статтею 85 Закону № 1402-VIIІ кваліфікаційне оцінювання включає такі етапи: складення іспиту, дослідження досьє та проведення співбесіди.
Частиною другою статті 83 Закону № 1402-VIIІ встановлено, що критеріями кваліфікаційного оцінювання є: 1) компетентність (професійна, особиста, соціальна тощо); 2) професійна етика; 3) доброчесність.
Аналізуючи наведені положення законодавства в площині спірних правовідносин перш за все треба звернути увагу на те, що зайняття посади судді Вищого антикорупційного суду відбувається за конкурсом, однією з особливостей і умовою якого є залучення до цього процесу ГРМЕ, яка покликана сприяти ВККС у встановленні для цілей кваліфікаційного оцінювання відповідності кандидата на посаду судді критеріям доброчесності (моралі, чесності, непідкупності). 
Колегія суддів пам`ятає, що ОСОБА_1 обґрунтовує протиправність Рішення у двох аспектах: з одного боку позивач висловлює критичні зауваження з приводу трьох пунктів питань, викладених в Інформаційній записці, які сер ОСОБА_5 сформулював за наслідками опрацювання інформації (навіть і з урахуванням додаткових пояснень позивача, наданих на вимогу ГРМЕ), зібраної в рамках конкурсу до Вищого антикорупційного суду щодо кандидатури   ОСОБА_1 на виконання завдань, визначених частиною першою статті 9 Закону №  2447-VIII. У цьому зв`язку позивач зауважив, що ВККС і ГРМЕ вийшли за межі своїх повноважень, адже сам по собі предмет обговорення на спеціальному спільному засіданні (приміром, позивач звернув увагу на безпідставне обговорення судового рішення у цивільній справі, а так само про притягнення його до дисциплінарної відповідальності) перебував за рамками обговорення, які окреслені частиною четвертою статті 8 Закону №  2447-VIII, а подекуди виходив і за межі питань, зазначених в Інформаційній записці ГРМЕ. 
З іншого боку позивач переконував у наявності процедурних порушень, зокрема підкреслив, що ВККС під час засідання обмежила його можливості надати вичерпні пояснення по суті поставлених питань, адже визначила стислі часові рамки, тим самим невиправдано поставила у нерівні умови порівняно з іншими кандидатами. 
У контексті згаданих вище фактичних обставин, змісту та суті спору в цій справі насамперед зауважимо, що на спеціальному спільному засіданні, який ініціювала ГРМЕ, обговорювалися зазначені в Інформаційній записці застереження сера ОСОБА_5. Одним із не згадуваних в Інформаційній записці питань, але яке, попри це, має істотне значення для призначення на посаду судді Вищого антикорупційного суду, було питання про наявність у позивача у період 2006-2010 років представницького мандата, факт якого, відповідно до абзацу другого пункту 1 частини четвертої статті 7 Закону №  2447-VIII, є (безумовною) обставиною, яка перешкоджає призначенню на вказану посаду. 
Зі змісту Рішення ясно й однозначно випливає, що на спеціальному спільному засіданні Комісія та ГРМЕ дійшли згоди про наявність в діях судді ОСОБА_1 ознак недотримання вимог процесуального закону під час розгляду та ухвалення судового рішення у справі № 705/47/17, де стороною (позивачем) була суддя того самого суду ОСОБА_3 . 
У справі про притягнення кандидата на посаду судді до дисциплінарної відповідальності у зв`язку з тривалим розглядом справи № 705/4432/15-ц в Рішенні викладені обставини про перебіг її розгляду, проаналізовані умови та причини тривалого розгляду справи, наведені мотиви та кінцевий результати розгляду цієї дисциплінарної справи. Зі змісту Рішення можна простежити й зрозуміти, принаймні в юридичному аспекті, як обставини дисциплінарної справи отримали своє пояснення. 
Власне окреслені вище обставини та їх правова природа, виражена в Рішенні, в сукупності та в цілому стали тими факторами, що викликали сумніви у відповідності кандидатури позивача на посаду судді та власне вплинули на результат голосування на питання чи відповідає кандидат ОСОБА_1 критеріям, визначеним статтею 8 Закону №  2447-VIII.
Відповідаючи на запитання про те, наскільки виправданим, дозволеним чи правильним було обговорення на спеціальному спільному засіданні обставин, описаних вище, у вимірі їх корелятивності з критеріями, визначеними частиною четвертою статті 8 Закону №  2447-VIII як умови, з якою частина п`ята статті 8 цього Закону передбачає призначення спеціального спільного засідання, колегія суддів виходить з того, що критерії «доброчесності (моралі, чесності, непідкупності)» в тому сенсі, як його розкрито в частині четвертій статті 8 Закону №  2447-VIII, не можна трактувати вузько і безвідносно до ситуації, в якій їх застосовують. 
У цьому зв`язку маємо на меті підкреслити, що зайняття посади судді Вищого антикорупційного суду відбувається на конкурсних засадах, своєю чергою відповідність кандидатів цій посаді оцінюють не тільки за їхнім рівнем фахової підготовки та знаннями, але й в морально-етичній площині. 
Власне на ВККС та ГРМЕ покладено відповідальне завдання сформувати суддівський корпус Вищого антикорупційного суду. Безперечно, що ВККС та допоміжна їй ГРМЕ повинні діяти в межах своїх повноважень і на підставі законів, водночас було б невиправданим вимагати від них не вникати, не з`ясовувати чи оминати ті обставини стосовно кандидата, які мають істотне, подекуди визначальне значення для вирішення питання про його відповідність критеріям, визначеним частиною четвертою статті 8 Закону №  2447-VIII. 
За змістом вказаної статті критерії «доброчесності (моралі, чесності, непідкупності)» охоплюють законність джерел походження майна, відповідність рівня життя кандидата або членів його сім`ї задекларованим доходам, відповідність способу життя кандидата його статусу, наявність  знань та практичних навичок для розгляду справ, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду. 
Позивач заявив про свою кандидатуру на посаду судді Вищого антикорупційного суду як суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше п`яти років. Очевидно, що обставини стосовно його професійної діяльності можуть цікавити, зокрема, і ГРМЕ і це видається цілком зрозумілим і закономірним з огляду на посаду, на яку він кандидує. У певному вимірі професійна діяльність судді є відображенням не тільки знань і практичних навичок та умінь кандидата, але й значною мірою проявом способу його життя з огляду на статус судді. Щодо останнього, то звужувати зміст цієї словосполуки («спосіб життя») тільки до статків і фінансових можливостей щонайменше буде хибним кроком, адже в такий спосіб поза увагою залишаються морально-етична складова, як-от згадані у частині четвертій статті 8 Закону №  2447-VIII поряд з «доброчесністю» мораль, чесність та непідкупність, що є значно ширшими за змістом категоріями, аніж суто законність джерел походження майна і співмірність (у грошовому еквіваленті) рівня життя кандидата з його доходами. 
Варто зауважити також, що питання про наявність у позивача представницького мандата, про який він не згадує у позовній заяві, є істотною обставиною, яка відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 7 Закону №  2447-VIII, забороняє призначення такої особи на посаду судді Вищого антикорупційного суду. На переконання колегії суддів, не обговорювати цього питання, залишити його поза увагою чи оминути було б помилковим з огляду на ті правові наслідки, які воно тягне як для кандидата, так і для ВККС, яка обирає кандидатів на посаду судді. 
Обставини щодо розгляду справи з порушенням вимог підсудності, які зацікавили ГРМЕ, теж немає підстав вважати безвідносними до конкурсу на посаду судді Вищого антикорупційного суду і мети призначення спеціального спільного засідання. Та обставина, що справа цивільна не може свідчити про безпідставність висловлених зауважень, адже тут йшлося не стільки про суть спору, а про підхід і поведінку позивача як професійного судді до застосування процесуального закону за доволі очевидної та однозначної ситуації. 
Усі ці питання в цілому характеризують кандидата і проявляють його відповідність посаді. Тож зіставивши питання, які обговорювалися на спеціальному спільному засіданні, з критеріями, зазначеними у частині четвертій статті 8 Закону №  2447-VIII, колегія суддів не вбачає у діях відповідача порушень, які могли б ставити під сумнів правомірність та обґрунтованість Рішення. 
Окрім того, на думку колегії суддів, у площині спірних правовідносин було би помилкою давати правову оцінку судженням, міркуванням ГРМЕ (приміром, про притягнення в минулому позивача до дисциплінарної відповідальності чи щодо розгляду справи), які перебувають поза причиновим зв`язком з предметом спору. Висловлені ГРМЕ зауваження слугували тільки підставою для призначення спеціального спільного засідання, водночас треба пам`ятати, що правові наслідки створює саме Рішення, ухвалене ВККС, а не Інформаційна записка ГРМЕ. 
У контексті правовідносин щодо проходження конкурсу на посаду судді помилковим є трактувати згадані в Інформаційній записці обставини щодо притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності по спливу одного року як повторне притягнення до дисциплінарної відповідальності. ГРМЕ не є органом, який дає оцінку діям судді в такому плані, а факт того, що ці обставини зацікавили членів ГРМЕ і вони висловили свою думку з цього приводу (в сукупності та взаємозв`язку з іншими обставинами) не дає жодних підстав для висновку про порушення прав позивача під час проходження конкурсу. Знову таки, ці питання були предметом обговорення на спеціальному спільному засіданні та отримали правову оцінку. 
Колегія суддів ще раз звертає увагу, що процедура зайняття посади судді Вищого антикорупційного суду за формою та змістом є змагальною, а залучення ГРМЕ призначене тільки сприяти Комісії у відборі кандидатів на ці посади. Отож, вимагати від Комісії та ГРМЕ з`ясовувати чи навпаки не з`ясовувати певних обставин в рамках проходження конкурсу на посаду судді Вищого антикорупційного суду, або ж вказувати як саме треба розуміти та підходити до оцінки певних обставин, є недоречним і неприйнятним. Понад те, якщо зважити на суть питань, які були предметом обговорення, то жодне з них не суперечили меті призначення спільного спеціального засідання й завданню конкурсу до Вищого антикорупційного суду. 
З приводу порушення процедури, то аргументи про стислі часові рамки і пов`язана з цим критика позивача про нерівні умови та обмежені можливості надати вичерпну відповідь на запитання, а також про формальне і неуважне ставлення до з`ясування фактів, викладених в Інформаційній записці, значною мірою ґрунтуються на суб`єктивних припущеннях, обумовлених незгодою з підходом Комісії та ГРМЕ до з`ясування обставин, пов`язаних з професійною діяльністю позивача. Водночас, якщо сфокусуватися на суті питань, які були предметом обговорення і які потім відображено в Рішенні, то доводи позивача в окресленій частині, не дають достатніх, обґрунтованих, об`єктивних підстав вважати, що Рішення, ухвалене в рамках конкурсу на посаду судді Вищого антикорупційного суду, є протиправним. 
Отож, оцінивши встановлені у справі обставини в сукупності колегія суддів дійшла висновку, що Рішення прийнято та підписано повноважним складом ВККС, у ньому є посилання на визначені законом підстави його ухвалення та наведено мотиви, з яких Комісія дійшла відповідних висновків. 
З урахуванням усього наведеного вище, підстав для задоволення цього позову немає. 
За правилами статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України понесені позивачем витрати за подання цього позову у виді судового збору відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 264, 266, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
в и р і ш и в:
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вищої кваліфікаційної комісії суддів України про визнання протиправним та нечинним рішення, зобов`язання вчинити дії - відмовити повністю. 
Рішення Верховного Суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду може бути подана до Великої Палати Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст виготовлено 15 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя                                                                      М. І. Смокович
Судді                                                                                          В. М. Бевзенко
                                                                                          О. В. Кашпур
                                                                                          О. Р. Радишевська
                                                                                          С. А. Уханенко