ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 листопада 2020 року                                                                                   Справа № 903/270/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Філіпова Т.Л., суддя Розізнана І.В. ,  суддя Мельник О.В. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу   Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" на рішення господарського суду Волинської області від 17.06.2020 р. у справі №903/270/20, ухвалене суддею Якушева І.О., повний текст рішення складено 18.06.2020 р.
за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд", м.Луцьк
за участю третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_1 
про стягнення 11 949 грн., 

          17.04.2020 Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулось до господарського суду Волинської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" 11 949 грн. витрат, пов`язаних із виплатою страхового  відшкодування.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилається на приписи ст. ст. 993, 1188, 1194 Цивільного кодексу України, Закон України "Про страхування".
Рішенням господарського суду Волинської області від 17.06.2020 р. у справі №903/270/20 задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" в повному обсязі.
Не погоджуючись з рішенням господарського суду Волинської області від 17.06.2020 р., Товариство з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" звернулося до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Волинської області від 17.06.2020 р. по справі №903/270/20 та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від "19" серпня 2020 року апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд"  на рішення господарського суду Волинської області від 17.06.2020 р. у справі №903/270/20 - залишено без руху. Зобов`язано апелянта - Товариство з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" протягом 10 з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки: подати оригінал платіжного документа (квитанції, платіжного доручення, тощо) про сплату судового збору в розмірі 3153 грн.
07.09.2020 р. на адресу апеляційного суду на виконання вимог ухвали суду надійшли докази сплати судового збору у встановленому порядку та розмірі.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.09.2020 р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" на рішення господарського суду Волинської області від 17.06.2020 р. у справі №903/270/20 в порядку письмового провадження. Запропоновано Приватному акціонерному товариству "Страхова компанія "Арсенал Страхування" та ОСОБА_1 , у строк до 09.10.2020 р. у справі №903/270/20 надіслати до Північно-західного апеляційного господарського суду письмовий відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому ст.263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів відповідачу.
Відповідно до ч.10 ст.270 ГПК України апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч.13 ст.8 ГПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абзац 2 частина 10 статті 270 ГПК України).
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" на рішення господарського суду Волинської області від 17.06.2020 р. у справі №903/270/20 без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
29.09.2020 р. на адресу апеляційного господарського суду від представника Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить рішення господарського суду Волинської області від 17.06.2020 р. у справі №903/270/20 - залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" - залишити без задоволення.
Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_1 не скористався правом подачі відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає суду розглянути справу. 
Крім того, на адресу апеляційного господарського суду повернулась ухвала суду від 11.09.2020р. яка була адресована ОСОБА_1 , з поштовою відміткою: "За закінченням терміну зберігання". Вказана, ухвала суду від 11.09.2020 р., надіслана третій особі на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_1 на адресу, яку вказало  Управління Державної міграційної служби України у Волинській області, а саме: АДРЕСА_1 . Таким чином, апеляційний господарський суд належним чином повідомив третю особа, про розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, вивчивши матеріали справи, наявні в ній докази, перевіривши надану юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення місцевим господарським судом, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, Північно - західний апеляційний господарський суд

ВСТАНОВИВ:

1. Зміст рішення суду першої інстанції.
Судом першої інстанції задоволено позов у повному обсязі. Задовольняючи позов, місцевий суд дійшов висновку, що позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків, отже, до нього перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди працівником відповідача, в порядку суброгації. 

2.Узагальнені доводи апеляційної скарги та заперечення щодо них іншого учасника справи. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" не погоджується з обгрунтованістю ціни позову в розмірі 11 949,00 грн. та наявністю підстав для стягнення вказаної суми коштів з відповідача. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, ціну позову позивачем обґрунтовано рахунком-фактурою №477 від 31.10.2017р., яким визначено товар (а також роботи) на загальну суму 17 670,00 грн. Однак, матеріали справи не містять доказів визначення вартості (проведення) оцінки заподіяних збитків. Крім цього, судом першої інстанції не враховано, що сторона відповідача як учасник ДТП не залучалась до визначення вартості та дійсного розміру заподіяної шкоди. Зазначений рахунок-фактура не є належним та допустимим доказом того, що дійсним розміром заподіяної шкоди є грошовий еквівалент в сумі 17 670,00 грн. До моменту звернення з даним позовом до суду відповідач жодним чином не був проінформований про неврегульованість та наявність претензій у позивача щодо відшкодування шкоди.
З огляду на вказане, відповідач, володіючи чинним полісом обов`язкового страхування цивільноправової відповідальності, підставно розраховував на урегульованість відносин із іншим учасником ДТП.
На думку апелянта, наданий позивачем рахунок-фактура не є свідченням дійсного розміру заподіяної шкоди ДТП від 24.09.2017р., не свідчить про поставку товару та виконання робіт, що пов`язані з вказаним ДТП.
Оскільки відповідач не повідомлявся про огляд пошкодженого транспортного засобу та не мав можливості самостійно здійснити оцінку вартості пошкодження, наявні обґрунтовані сумніви щодо взаємозв`язку сплачених позивачем коштів та підстав відповідальності відповідача.
Відтак, судом першої інстанції безпідставно взято до уваги рахунок-фактуру ФОП Дуди А.В. як доказ підставності позовних вимог.
Власне посилання суду першої інстанції на правову позицію Верховного Суду (справа №911/482/17) є помилковою з точки зору змісту вказаних висновків.
Враховуючи вище викладене, скаржник акцентує увагу суду на те, що, судом першої інстанції не виконано вимоги щодо дослідження дійсної вартості розміру шкоди, а лише за основу взято факт перерахунку позивачем грошових коштів на користь ФОП Дуди А.В.
          Заперечуючи доводи апеляційної скарги, позивач звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься Рахунок-фактура №477 від 31.10.2017 року, наданий ФОП Дуда A.B., акт огляду як підтвердження завданої шкоди та платіжне доручення як доказ понесеної шкоди. Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу, а реальним підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25.07.2018 у справі №922/4013/17. 
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у постанові від 20.03.2018 у справі №911/482/17-г, у постанові від 03.07.2019 р. по справі №910/12722/18-г.
Щодо тверджень скаржника, що до моменту звернення до суду він не знав про неврегульованість та наявність претензій - 22.11.2018 р. ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» була надіслана претензія із вимогою про сплату страхового відшкодування до ТзОВ "Веставтотрейд", відповідач отримав її 26.11.2018 р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення (копія додана в додатках до позовної заяви).

3.Обставини справи, встановлені апеляційним судом
06.01.2017 року між Приватним акціонерним товариством "СК "Арсенал Страхування" та Приватним підприємством "Транс Левел" було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 02/17-Т/Вл, згідно з п.22.1. якого ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" взяло на себе зобов`язання компенсувати ПП "Транс Левел"  прямі збитки, які є наслідком  настання певних подій за страховими ризиками, що наведені у п.22.2. цього договору, які носять ознаки ймовірності та випадковості.
Згідно з п.п.22.2.2. п.22.2. договору до страхових ризиків відносяться збитки внаслідок ДТП - будь-яке пошкодження або знищення транспортного засобу, його окремих складових частин чи додаткового  обладнання внаслідок ДТП.
До договору добровільного страхування наземного транспорту №02/17-Т/Вл від 06.01.2017 було укладено додатки №№1,2.
В додатку №2 наведено перелік застрахованих транспортних засобів, в тому числі й  транспортні засоби "Renault Magnum", д/н НОМЕР_1 , реєстраційне свідоцтво серії НОМЕР_2 (спеціалізований вантажний сідловий тягач); "SCHMITZ" S 02, д/н НОМЕР_3 , реєстраційне свідоцтво серії НОМЕР_4 (загальний напівпричіп).
24.09.2017 року в м.Ягодин сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля "Renault Magnum", д/н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та транспортного засобу "Daf", д/н НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_1 
Дорожньо-транспортна пригода сталася в результаті порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля "Daf", д/н НОМЕР_5 , ОСОБА_1 . Згідно з описом події, що наведений в заяві страхувальника про настання події, що має ознаки  страхового випадку за договором добровільного страхування транспортного засобу від 24.09.2017, транспортний засіб "Renault Magnum", д/н НОМЕР_1 (водій ОСОБА_3 )  стояв у черзі на митному посту "Ягодин". Машина, яка стояла попереду, дала задній хід, не розрахувала дистанцію, вдарила в передню частину автомобіля.
На місці вчинення ДТП водіями - ОСОБА_3 і ОСОБА_1 було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 26), згідно з яким автомобіль "Renault Magnum" з напівпричіпом  отримав пошкодження бордюрного дзеркала, передньої решітки. 
Факт заподіяння шкоди транспортному засобу марки "Renault Magnum", д/н НОМЕР_1 , підтверджується також актом огляду транспортного засобу від 26.09.2017.
Власником і автомобіля "Daf", д/н НОМЕР_5 , і напівпричіпа "KOGEL" SN 24, номерний знак НОМЕР_6 , є Товариство з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд", що підтверджується копіями свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів (а.с.15).
Факт перебування водія ОСОБА_1 на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди у трудових відносинах із Товариством з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" відповідач під час розгляду справи не заперечував. 
05.12.2016 між ПрАТ "СК "Перша" і ТзОВ "Веставтотрейд"  було укладено поліс №АК/5038287.
Згідно з п.п.2, 7 полісу страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована  за договором (полісом); забезпечений транспортний засіб  марки "KOGEL" SN 24, номерний знак НОМЕР_6 .  
Згідно з рахунком-фактурою №477 від 31.10.2017 року, наданим ФОП Дуда А.В., вартість відновлювального ремонту становить 17 670 грн. і включає: вартість решітки радіатора - 12000 грн., вартість заміни решітки радіатора - 400 грн., вартість дзеркала - 5070 грн., вартість заміни дзеркала - 200 грн.
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 25.07.2018 у справі №922/4013/17 звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається можлива, але не кінцева сума, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним же підтвердженням виплати суми страхового відшкодування страхувальнику є саме платіжне доручення, яким оплачена виставлена станцією технічного обслуговування сума вартості відновлювального ремонту транспортного засобу.
Визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди, у разі виникнення спору щодо визначення розміру шкоди, повинні виходити з фактичної (реальної) суми, встановленої висновком автотоварознавчої експертизи, або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 911/482/17.     
Разом з тим у постанові від 21.12.2018 у справі № 910/22554/17  судова колегія КГС ВС зауважила, що оскільки страхове відшкодування шкоди потерпілій особі визначено у спосіб, передбачений Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", - на підставі звіту, виконаного оцінювачем, а позивач не надав встановлених статтею 31 цього Закону доказів визначення іншого розміру заподіяної шкоди і не заявив клопотання про проведення відповідної експертизи, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що у відповідача внаслідок настання страхового випадку (ДТП) виник обов`язок відшкодувати позивачеві шкоду в межах ліміту його відповідальності за страховим випадком і суми фактичних витрат, право на вимогу якої перейшло до позивача у зв`язку з відшкодуванням шкоди потерпілій особі.
На підставі умов договору страхування наземного транспорту №02/17-Т/Вл від 06.01.2017, розрахунку страхового відшкодування від 14.11.2017, страхового акту №006.01012217-1 від 14.11.2017 та рахунку-фактури №477 від 31.10.2017 позивач - ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" виплатив страхове відшкодування в розмірі 17 670 грн. Факт перерахування коштів підтверджується копією платіжного доручення №911273 від 17.11.2017.
Кошти були перераховані підприємцю Дуда А.В., який ремонтував застрахований транспортний засіб, на підставі заяви керівника ПП "Транс Левел" Боярин О.С. щодо напрямку виплати  та/або доплати страхового відшкодування від 31.10.2017.
07.03.2018 ПрАТ "СК "Перша" на рахунок ПрАТ "СК "Арсенал Страхування" було перераховано страхове відшкодування в розмірі 5721 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №61726. 
Оскільки виплата ПрАТ "СК "Перша" страхового відшкодування повністю не покрила витрати позивача за вказаним вище страховим випадком, позивач звернувся до відповідача з претензією №221118-38469/К від 22.11.2018 на суму 11 949 грн., яка відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення була вручена відповідачу 26.11.2018, проте залишена ним без відповіді та задоволення.
          Відтак, Приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Арсенал Страхування" звернулося до господарського суду Волинської області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" 11 949 грн. витрат, пов`язаних із виплатою страхового  відшкодування.
Рішенням господарського суду Волинської області від 17.06.2020 р. у справі №903/270/20 задоволено позов Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Арсенал Страхування" в повному обсязі.

4.Правові норми, які застосовуються апеляційним судом до спірних правовідносин.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
Статтею 979 Цивільного кодексу України визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з положеннями ст.980 Цивільного кодексу України предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).
Частиною 1 ст.16 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Страховим випадком у відповідності до ч.2 ст.8 Закону України «Про страхування» є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
Страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник (ст.9 вказаного Закону).
Згідно з п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування» страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. 
Згідно із частинами 1 та 2 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. 
Положеннями ч.1 ст. 1172 ЦК України   передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до п.1  ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з ч.1  ст.1191 ЦК України  особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
За приписами ст.1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Як визначено п.1 ч.2   ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 Цивільного кодексу України передбачено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) вказано, що згідно зі ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. 

5. Правова позиція апеляційного суду стосовно обставин справи і доводів апеляційної  скарги.
Предметом позову у цій справі є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування у розмірі 11 949 грн.
З матеріалів справи вбачається, що позивач, який є страховиком потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного майнового страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків, і до нього перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди працівником відповідача, в порядку суброгації.
Відносини між відповідачем та його страховиком - ПрАТ «СК «Перша» регулюються полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АК/5038287 від 05.12.2016.
Відповідно до п.22.1. ст.22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 
Як вбачається з матеріалів справи, страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати в розмірі 5721 грн., пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу потерпілої особи з урахуванням його зносу.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Потерпілий має право на свій вибір вимагати відшкодування як від особи, яка застрахувала свою власність, так і від страхової компанії.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р.  у справі №755/18006/15-ц  суд зазначив, що згідно зі ст. 993 ЦК України та ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. 
          Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 199/6667/15-ц, в якій зазначається судом, що у зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні в межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.
Згідно з підпунктами "г" і "ґ" підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних 62 За період 01.01.2018 - 30.06.2019 транспортних засобів" страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП: якщо ДТП визначено в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху; якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону. Тобто норми спеціального Закону надають страховику, який виплатив страхове відшкодування, альтернативне право на звернення з позовом у порядку регресу до водія транспортного засобу, який спричинив ДТП, у визначених Законом випадках. Однак аналіз норм статей 1187 та 1172 ЦК України дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Такий висновок наведено у постанові Великої Палати ВС від 05.12.2018 у справі № 426/16825/16-ц.
Матеріалами справи належним чином підтверджено, що автомобіль «Daf» д/н НОМЕР_5  є власністю  відповідача, а водій , який здійснював керування автотранспортним засобом під час ДТП,  перебував з відповідачем у трудових відносинах.
Щодо стягнення з відповідача різниці між страховим відшкодуванням позивача та страховою виплатою, здійсненою страховиком відповідача, яка становить 11 949 грн. та щодо доводів апеляційної скарги, у частині  розміру заподіяної шкоди в сумі 17  670 грн., колегія суддів зазначає наступне.
Як вже зазначалось, приписами ст.1192 ЦК України встановлено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Сума завданої шкоди підтверджена страховим актом № 006.01012217-1 від 14.11.2017, актом огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 26.09.2017 р., рахунком-фактури №477 від 31.10.2017, з якого вбачається, що позивач - ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» виплатив страхове відшкодування в розмірі 17 670 грн. Факт перерахування коштів підтверджується копією платіжного доручення №911273 від 17.11.2017.
Отже, колегія суддів вважає, що належними доказами фактично здійснених позивачем витрат по виплаті страхового відшкодування, які виникли внаслідок ДТП, є платіжні доручення та рахунки на сплату послуг з ремонту пошкодженого транспортного засобу.
Законом України "Про страхування" та Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено зобов`язання страховика за договором добровільного страхування визначати розмір страхового відшкодування тільки в розмірі суми, встановленої звітом про оцінку транспортного засобу, оскільки цей звіт є попереднім оціночним документом, що визначає можливу, але не остаточну суму, необхідну для відновлення транспортного засобу. 
За наявності достатніх доказів, які не викликають сумніву і не є суперечливими, з огляду на встановлені обставини, апеляційний суд не вбачає необхідності у проведенні автотоварознавчої експертизи з метою встановлення розміру заподіяної шкоди, що відповідає висновкам  КГС ВС  у постанові від 28.02.2018 у справі №910/13139/17, у якій касаційний суд констатував, що господарські суди повинні враховувати, що за наявності у справі суперечливих доказів сторін щодо вартості відновлювального ремонту та матеріального збитку необхідно призначати судову автотоварознавчу експертизу.
Враховуючи викладене, суд не може визнати обґрунтованими заперечення відповідача щодо невідповідності суми страхового відшкодування.
Доводи відповідача про те, що до моменту звернення до суду він не знав про неврегульованість та наявність претензій, суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки, як вбачається, з матеріалів справи 22.11.2018 р. ПРАТ «СК «Арсенал Страхування» надіслало до ТзОВ "Веставтотрейд" претензію із вимогою сплатити страхове відшкодування, дану претензію відповідач отримав 26.11.2018 р., про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, яке знаходиться в матеріалах справи. 
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача частини відшкодування за заподіяну шкоду як різницю між  страховим відшкодуванням позивача та страховою виплатою, здійсненою страховиком відповідача, яка становить 11 949 грн.

6. Висновки за результатами апеляційного розгляду.
Таким чином, у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б прийти до висновку про помилковість рішення суду першої інстанції.
Виходячи з положень статті 11 ГПК України, апеляційний суд виходить з того, що як зазначено у рішенні  Європейського суду з прав людини від 10.02.2010р. у справі "Серявін та інші проти України" Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994р., серія A, №303-A, п.29).
Відтак, застосовуючи наведену практику європейського суду, апеляційний суд вважає що, враховуючи зміст статті 269 ГПК України, надавши оцінку основним доводам апеляційної скарги, а також не встановивши у рішенні суду першої інстанції неправильного застосування норм матеріального права в сукупності з відсутніми порушеннями норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, прийшла до висновку про відсутність таких доводів, які б були оцінені як переконливі і достатні для скасування рішення суду.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів за наслідком апеляційного перегляду приходить до висновку, що доводами апеляційної скарги висновків господарського суду не спростовано, підстав скасування чи зміни рішення, передбачених ст.277-279 Господарського процесуального кодексу України не встановлено, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення господарського суду - без  змін.                                                                                                                        
Судові витрати зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта згідно     ст.129 ГПК.
Керуючись ст. ст.269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд   

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд"  на рішення господарського суду Волинської області від 17.06.2020 р. у справі №903/270/20- залишити без задоволення, рішення господарського суду Волинської області - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не може бути оскаржена в касаційному порядку згідно п.2 ч.3 ст.287 ГПК України.

Справу №903/270/20  повернути господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "10" листопада 2020 р.

Головуючий  суддя                                                                      Філіпова Т.Л. 

Суддя                                                                                              Розізнана І.В.  

Суддя                                                                                              Мельник О.В.