ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 жовтня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/6749/19
Головуючий у першій інстанції – Коверзнев В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1128/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової плати з розгляду цивільних справ:

головуючого – судді Бобрової І.О.,
суддів –  Висоцької Н.В., Мамонової О.Є., 

за участю секретаря – Шкарупи Ю..В,

учасники справи:

заявник - приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін Олександр Петрович,
стягувач - ОСОБА_1 ,
боржник - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 січня 2020 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, 

місце ухвалення судом першої інстанції рішення – м.Чернігів 
дата складання судом першої інстанції повного тексту рішення – 15.01.2020,

                                       У С Т А Н О В И В:
13 січня 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін О.П. звернувся з поданням, в якому просив звернути стягнення на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , мотивуючи вимоги подання тим, що на виконанні приватного виконавця знаходиться виконавче провадження 60416494 з виконання виконавчого листа №750/6749/19 виданого 22.10.2019 Деснянським районним судом м.Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 16.02.2017 в сумі 98000 грн, інфляційні в сумі 18914 грн і 3% річних в сумі 5292 грн, а також заборгованості за договором позики від 14.04.2017 в сумі 40500 грн, інфляційні в сумі 652050 грн, 3% річних в сумі 1927,36 грн та 1711,27 у відшкодування сплаченої суми судового збору, а всього 172865,13 грн.
Під час виконання рішення суду, виконавцем встановлено, що боржник не має зареєстрованого права на рухоме та нерухоме майно. Коштів на банківських рахунках, відкритих боржником у банківських установах, для погашення боргу не достатньо.
Виконавцем неодноразово на адресу боржника надсилались виклики щодо зобов`язання з`явитися до виконавця. На дані виклики боржниця не з`являлася.
Також встановлено, що згідно з довідкою КП "Чернігівське МБТІ" №4210 від 31.10.2019 квартира АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить згідно з договором дарування від 12.02.1993 №1-574 - ОСОБА_3 .
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00024341491 від 24.10.2019 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уклала шлюб з ОСОБА_4 та прийняла прізвище чоловіка " ОСОБА_5 ".
Дана обставина дає підстави стверджувати, що власник квартири АДРЕСА_1 , та боржник за виконавчим провадженням №60416494, є одна і та ж особа: ОСОБА_2 .
Станом на дату звернення до суду право власності на квартиру  АДРЕСА_1 , не зареєстровано в установленому законом порядку за боржником, що є підставою для звернення з даним поданням до суду. 

Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 січня 2020 року подання задоволено. Звернуто стягнення на квартиру  АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по виконанню виконавчого листа №750/6749/19, виданого Деснянським районним судом м.Чернігова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики від 16.02.2017 в сумі 98000 грн, інфляційні в сумі 18914 грн і 3% річних в сумі 5292 грн, а також заборгованості за договором позики від 14.04.2017 в сумі 40500 грн, інфляційні в сумі 6520,50 грн, 3% річних в сумі 1927,36 грн та 1711,27 у відшкодування сплаченої суми судового збору, а всього 172865,13 грн (ВП №60416494).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповноту дослідження обставин справи. Скаржниця зазначає, що судом не наведено норм права, які б свідчили про те, що при зміні прізвища власника нерухомості воно (право) перестає бути зареєстрованим, а також, що ОСОБА_2 зобов`язана здійснювати повторну реєстрацію права власності на подаровану їй як " ОСОБА_3 " квартиру. Отже висновки суду, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 не було зареєстровано в установленому законом порядку суперечить закону та спростовується наявними у справі доказами.
Крім того, приватний виконавець Палігін О.П. не був учасником справи, позивачем, відповідачем або третьою особою, а відтак розгляд його подання в даній справі суперечить вимогам ЦПК України.

У своєму відзиві на апеляційну скаргу приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Палігін О.П. просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вважаючи оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою, оскільки суд надав належну оцінку тим фактам, які були представлені у поданні. Так, факт реєстрації права власності на нерухоме майно законодавство пов`язує не із зміною прізвища власником, а із наявним записом про державну реєстрацію такого права. Єдиними відомостями про право власності є договір дарування квартири від 1993 року, укладений скаржником до шлюбу. Доказів державної реєстрації права власності немає. Апелянт не наводить в скарзі, якими саме доказами спростовується факт державної реєстрації права власності на квартиру.
Процедура розгляду подання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, передбачена ст.440 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження". Ні приватним виконавцем, ні судом ця процедура порушена не була.

ОСОБА_1 своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не скористалася.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 

Таким вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно ч.1 ст.5 Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Відповідно до частини 1, 2 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону встановлено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 48 Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Згідно частини третьої, четвертої статті 50 Закону у разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом.
Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності об`єкта нерухомого майна виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку. Про накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, заставлене третім особам, виконавець невідкладно повідомляє таким особам.
У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.
Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м.Чернігова від 31 липня 2019 року задоволено позов ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 за договором позики від 16.02.2017 в сумі 98000 грн, інфляційні в сумі 18914 грн і 3% річних в сумі 5292 грн, а також заборгованості за договором позики від 14.04.2017 в сумі 40500 грн, інфляційні в сумі 6520,50 грн, 3% річних в сумі 1927,36 грн та 1711,27 у відшкодування сплаченої суми судового збору, а всього 172865,13 грн.
На виконання зазначеного рішення суду 22.10.2019 видано виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_2 . 
Постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. від 24.10.2019 відкрито виконавче провадження №60416494 (а.с.55).
29.10.2019 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти (крім коштів заробітної плати та соціальних виплат), що містяться на рахунку (ах) відкритих, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику (а.с.62).

Вжитими приватним виконавцем заходами, визначеними Законом України «Про виконавче провадження», було встановлено наявність у боржника відкритих рахунків у банках, проте коштів для виконання рішення суду на рахунках недостатньо (а.с. 72-82). 

Таким чином, матеріали справи містять  належні та допустимі докази того, що приватний виконавець вчинив всі передбачені Законом заходи щодо виконання судового рішення, і такі заходи виявилися безрезультатними, з огляду на це, виникли підстави для звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру боржниці.
Дану обставину боржниця в апеляційній скарзі не заперечує. 

В ході примусового виконання  рішення приватним виконавцем було встановлено, що згідно з довідкою КП "Чернігівське МБТІ" №4210 від 31.10.2019 квартира АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить згідно з договором дарування від 12.02.1993 №1-574 ОСОБА_3 (а.с.64). Відповідно до даного договору, що зареєстрований в реєстрі за №10574 ОСОБА_8 подарувала, а ОСОБА_3 прийняла у дар квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 57,9 кв.м. (а.с.53-54).
Згідно з інформаційною довідкою Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 31.10.2019 №4210 станом на 31.12.2012 за ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 12.02.1993 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.64).
27.10.1992 ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_4 , прізвище після реєстрації шлюбу " ОСОБА_5 ", що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00024341491 (а.с.60). 

Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, зазначене вище нерухоме майно за ОСОБА_2 на момент звернення приватного виконавця не зареєстровано (а.с.58,59).

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (єдина інформаційна база, яка містить відомості про права на нерухоме майно та їх обтяження) було введено в дію 2013 року. До 2013 року реєстрація права власності на майно проводилася в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, який зараз є архівною складовою частиною Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення  та на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Відсутність даних про набуття ОСОБА_9 права власності на  квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не є підставою для звернення приватного виконавця з поданням в порядку ст.440 ЦПК України, оскільки дане нерухоме майно зареєстровано боржницею в установленому порядку на час набуття, про що свідчить інформаційна довідка Чернігівського міжміського бюро технічної інвентаризації від 31.10.2019 №4210 .

З огляду на це відсутні обставини, що перешкоджали приватному виконавцю здійснювати виконавчі дії, як це передбачено ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

З дослідженого в судовому засіданні виконавчого провадження №60416494 вбачається, що 14.05.2020 за вих.№5841 приватний виконавець Палігін О.П. подав до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна - квартири АДРЕСА_1 . До цієї заявки були надані наступні документи: копія виконавчого листа, копія постанови про відкриття виконавчого провадження, копія постанови про опис та арешт майна, копія звіту СОД про вартість арештованого майна, довідка з Державного реєстру речових прав та копію технічного паспорту, тобто документи, перелік яких визначений  п.2 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016  № 2831/5 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 р. за № 1301/29431). До даного переліку копія ухвали суду від 15.01.2020 не надавалася. Тобто підставою реалізації були виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_10 суми боргу, а не оскаржувана ухвала.

Посилання скаржниці на ту обставину, що приватний виконавець Палігін О.П. не був учасником справи, позивачем, відповідачем або третьою особою, а відтак розгляд його подання в даній справі суперечить вимогам ЦПК України, не заслуговує на увагу з огляду на приписи статті 440 ЦПК України.

Відповідно до ст.376 ч.1 п.3,4 ЦПК України, підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням наведеного апеляційна скарга підлягає задоволенню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні клопотання приватного виконавця.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ч.1 п.4, 381-384, 389, 390 ЦПК України,

                                        П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м.Чернігова від 15 січня 2020 року - скасувати. 

В задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіна Олександра Петровича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення

Судді Чернігівського апеляційного суду   
                                                                                      І.О.Боброва
                                                              
                                                                                      Н.В.Висоцька 
                                  
                                                                                      О.Є.Мамонова 

                               Повний текст постанови складений 16.10.2020.