УХВАЛА
 
1 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 527/830/19
провадження № 51-5298 ск 20
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі – Суд) у складі: 
головуючої              ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши матеріали провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 11 червня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 3 вересня 2020 року,
в с т а н о в и л а:
Ухвалою Суду від 5 листопада 2020 року касаційну скаргу засудженого було залишено без руху через невідповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) і встановлено строк для усунення недоліків протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії вказаної ухвали. Також у рішенні Суду було зазначено, у чому саме полягали допущені недоліки скарги, і роз`яснено, що у разі невиконання вимог згаданої норми права в установлений строк касаційна скарга повертається особі, яка її подала.
У межах наданого строку засуджений повторно звернувся до суду касаційної інстанції. Проте приписів ст. 427 КПК не дотримано, допущених недоліків не усунуто. 
Виходячи зі ст. 129 Конституції України насамперед забезпечується право на апеляційне оскарження судового рішення, а право на касаційне оскарження – у визначених законом випадках та порядку.
Наведені законодавчі положення залишено поза увагою. 
Як убачається зі змісту нової скарги, у ній  ОСОБА_4 заперечує обґрунтованість свого засудженняза кримінальне правопорушення проти статевої недоторканості особи. Однак при цьому скаржник не наводить аргументів, які би ставили під сумнів справедливість ухваленоговироку, допущення судом першої інстанції таких порушень норм процесуального права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК згаданого рішення, з огляду на положення статей 84, 91, 94, 284, 374, 412 вказаного Кодексу в їх взаємозв`язку. 
Крім того, ОСОБА_4 , не оспорюючи факту статевих зносин, не зазначає, чому, на його думку, відображені у вироку показання безпосередньо допитаних у судовому засіданні потерпілої, свідків, експерта (які за висновками судів нижчих інстанцій доводять відсутність у діях засудженого фактичної помилки в об`єкті посягання) не можуть бути за законом джерелами доказів і в їх сукупності – достатніми для ухвалення обвинувального вироку. 
Також у поданій скарзі не вказано, яких конкретних доводів сторони захисту не було розглянуто і не надано на них вичерпних відповідей судом апеляційної інстанції. Не викладено засудженим й обґрунтування недодержання положень глави 31 КПК при здійсненні апеляційного провадження.
Разом із цим касаційна скарга містить суперечності, адже ОСОБА_4 водночас посилається на неправомірність притягнення його до кримінальної відповідальності та на надмірну суворість призначеного заходу примусу.
Таким чином, скаржником не обґрунтовано заявленої вимоги про скасування судових рішень і закриття кримінального провадження.
Недодержання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
За таких обставин колегія суддів вважає, що касаційну скаргу засудженого слід повернути на підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 вказаного Кодексу особі, яка її подала.
Таке рішення не перешкоджає новому зверненню до суду касаційної інстанції зі скаргою, в порядку передбаченому згаданим Кодексом, зважаючи також на правила ст. 117 КПК.
Керуючись ч. 3 ст. 429 КПК, колегія суддів
п о с т а н о в и л а:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 11 червня 2020 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 3 вересня 2020 року разом з усіма доданими до неї матеріалами повернути особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

ОСОБА_1                                ОСОБА_2                               ОСОБА_3