УХВАЛА

02 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 160/5257/19
адміністративне провадження № К/9901/26020/20
Суддя Верховного Суду у Касаційному адміністративному суді Мацедонська В.Е., 
перевіривши касаційну скаргу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року 
та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2020 року
у  справі № 160/5257/19 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, у якій просив 
- визнати протиправним та скасувати п. 7 § 2 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 28 лютого 2019 року № 9, яким відповідно до пп. 1 п. 107 та п. 109 «Положення про проходження громадянами України військової служби» у Державній спеціальній службі транспорту, полковника ОСОБА_1 , заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна звільнено від займаної посади і зараховано з 01 березня 2019 року у розпорядження Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту; визнати протиправним та скасувати п. 9 § 3 наказу Голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту (по особовому складу) від 06 травня 2019 року № 19, яким відповідно до ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»     звільнено з військової служби у запас Збройних сил України полковника ОСОБА_1 , колишнього заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпропетровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна; поновити на військовій службі полковника ОСОБА_1 , на посаді заступника начальника кафедри з матеріально-технічного забезпечення кафедри військової підготовки спеціалістів Державної спеціальної служби транспорту - Дніпровського національного університету залізничного транспорту імені академіка В. Лазаряна із виплатою середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року, яке залишено без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2020 року, позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, відповідачем подано касаційну скаргу.
З матеріалів касаційної скарги та доданих до неї документів, а також з рішень, що містяться в Єдиному державному реєстрі судових рішень, вбачається, що скаржник вже звертався з касаційною скаргою до суду, яку ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2020 року повернуто скаржнику, оскільки у касаційній скарзі не були зазначені передбачені ч. 4 ст. 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень у касаційному порядку.
Ухвалою Верховного Суду від 22 вересня 2020 року скаржнику повторно повернуто касаційну скаргу.
08 жовтня 2020 року скаржником в черговий раз подано касаційну скаргу до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду. 
За наслідками перевірки касаційної скарги на предмет відповідності вимогам, передбаченим статтями 328-330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суддею-доповідачем встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Відповідно до частини 1 статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Так, скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися, а також зазначити, в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів, та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити відповідні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
У касаційній скарзі як на підставу для відкриття касаційного провадження у цій справі скаржник посилається на пункт 1 частини 4 статті 328 КАС, а саме застосування судами норми права без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі №808/892/17, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема, щодо визнання Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту належним відповідачем за позовною вимогою про стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу, а також зазначає, що судами не враховано правову позицію Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15 в частині застосування аналогії закону, посилаючись на частину 1 статті 49-2 Кодексу законів про працю України та частину 6 статті 7 КАС України.
Проаналізувавши доводи скаржника, суд приходь до висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у силу положень пункту 1 частини четвертої   статті 328 КАС України, оскільки   у касаційній скарзі не зазначено норму права, яка застосована судом без урахування висновку, викладеного у постанові Верховного Суду. 
Крім того, посилання скаржника на постанову Верховного Суду України від 17 лютого 2015 року у справі № 21-8а15 є безпідставним, оскільки згідно пункту 1 частини 4 статті 328 КАС України підставою касаційного оскарження є застосування судом норми права без урахування висновку Верховного Суду.
В решті доводи касаційної скарги зводяться до опису встановлених судами у цій справі обставин та їх переоцінки, що виходить за межі повноважень касаційного суду.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
В контексті наведеного слід зауважити, що з урахуванням внесених до КАС України змін, які набрали чинності 08.02.2020, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню, як така, що не містить підстав касаційного оскарження з обгрунтуванням того, в чому саме полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення (рішень).
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 грудня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 21 травня 2020 року у справі № 160/5257/19 за позовом ОСОБА_1 до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.       

Суддя                                                                                                                                В.Е. Мацедонська