ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2020 р.	Справа № 643/10674/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Жигилія С.П.,
Суддів: Русанової В.Б. ,  Перцової Т.С. ,
за участю: секретаря судового засідання - Губарєвої В.А.
позивача - ОСОБА_1 
представника позивача - Кубая Ю.М.
відповідача - Тарадая В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення  Московського районного суду м. Харкова від 07.09.2020 року по справі № 643/10674/20
за позовом ОСОБА_1        
до Управління патрульної поліції в Харківській області в особі поліцейського взводу № 2 роти №1 батальйону №1 лейтенанта поліції Тарадай Володимира Вікторовича                          
про скасування постанови,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (надалі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Московського районного суду м. Харкова з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Харківській області в особі поліцейського взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 лейтенанта поліції Тарадай Володимира Вікторовича (надалі також - відповідач, поліцейський УПП), в якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП18 № 477060 від 02.07.2020, винесену поліцейським взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 Управління патрульної поліції в Харківській області ДПП лейтенантом поліції Тарадай В.В., про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КУпАП про адміністративні правопорушення та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у сумі 425 грн.; закрити провадження у справі через відсутність події та складу адміністративного правопорушення.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не надав жодного доказу вчинення позивачем порушення ПДР України, натомість відповідач повідомив позивачу про відсутність з його боку порушень. Вказаними діями, на думку позивача, відповідачем порушено вимоги ст.32 Закону України "Про національну поліцію" щодо наявності повноважень у відповідача перевірки документів позивача за відсутності в його діях порушень ПДР. Крім цього, позивач зазначає, що при ньому були наявні документи, передбачені п.2.1 ПДР України, та він не відмовлявся пред`явити їх відповідачу за наявності законної вимоги інспектора Тарадай В.В. Одночасно вважає вимогу відповідача про пред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів незаконною, оскільки поліцейський має право вимагати пред`явлення полісу лише у випадку складання протоколу щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів ДТП. Однак позивач наголошує, що жодного протоколу за порушення ПДР відносно нього не складалося, учасником ДТП не був.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 вересня 2020 року у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його прийняття з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 07.09.2020 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що у відповідача були відсутні законні підстави для зупинки керованого позивачем транспортного засобу, у зв`язку з чим у позивача не виникло обов`язку пред`явити поліцейському УПП документи, визначені в п. 2.1, 2.4 ПДР України, а тому він не може нести відповідальність за ч. 1 ст. 126 КУпАП. 
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, його представника, відповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом встановлено, що постановою від 02.07.2020 серії ДП 18 № 477060 інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 УПП в Харківській області ДПП лейтенанта поліції Тарадай В.В. позивача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн., оскільки 23.06.2020 о 13 год. 39 хв. в м. Харкові по вул. Тюрінська водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_1 , був зупинений екіпажем 1208 ( ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) та на законну вимогу інспектора Тарадай В. не пред`явив документи згідно п.2.1 ПДР України (не пред`явив водійського посвідчення, не пред`явив свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та полісу страхування), чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України, та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.
Позивач не погодився із такою постановою відповідача та оскаржив її до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржена постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення є законною та обґрунтованою.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з такого.
Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
В силу положень статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Згідно розділу 2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, закріплено обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів.
Відповідно до пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, реєстраційний документ на транспортний засіб, поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
За приписами пункту 2.4 "а" ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у пункті 2.1 ПДР України.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у статті 16 Закону України "Про дорожній рух" від 30 червня 1993 року № 3353-XII.
Водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського, пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (стаття 16 Закону України Про дорожній рух).
Відповідно до ч. 2 статті 21 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" контроль за наявністю договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється: відповідними підрозділами Національної поліції при складанні протоколів щодо порушень правил дорожнього руху та оформленні матеріалів дорожньо-транспортних пригод; органами Державної прикордонної служби України під час перетинання транспортними засобами державного кордону України.
Виходячи з наведених вище правових норм, право органів Національної поліції перевіряти наявність зазначених у пункті 2.1 ПДР України документів кореспондується із обов`язком водія мати при собі та на вимогу працівника поліції пред`явити такі документи.
Частиною 1 статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката Зелена картка) у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
З аналізу вищенаведених норм вбачається, що водій транспортного засобу на вимогу поліцейського зобов`язаний пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відсутність або не пред`явлення для перевірки відповідних документів є підставою для притягнення водія транспортного засобу до адміністративної відповідальності.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 127/19283/17 (адміністративне провадження № К/9901/17925/18).
Згідно із п.п. 8, 11 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію", поліція відповідно до покладених на неї завдань: у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання; регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото-і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Відповідно до статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як вбачається з відеозапису реєстратора закріпленим на форменому одязі патрульного, та не заперечується й позивачем, останній відмовився пред`явити посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а також поліс (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів для перевірки на вимогу працівника поліції, що вказує на правомірність притягнення його до відповідальності та накладення адміністративного стягнення на підставі частини першої статті 126 КУпАП.
Водночас, на думку позивача, він мав право не пред`являти посвідчення водія та реєстраційний документ на транспортний засіб на вимогу поліцейського для перевірки, доки останній не доведе, що зупинка його транспортного засобу була законною.
Перелік підстав для зупинки транспортного засобу наведений у ст. 35 Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII. Зазначений перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Так, п.п.1,3 ч.1 вказаної статті визначено, що поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо водій порушив Правила дорожнього руху або якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що свідчить про те, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення тощо.
Частиною 3 статті 35 Закону передбачено, що поліцейський зобов`язаний поінформувати водія про конкретну причину зупинення ним транспортного засобу з детальним описом підстави зупинки, визначеної у цій статті.
Отже, вимозі працівника поліції щодо пред`явлення для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів має передувати порушення водієм ПДР, скоєння дорожньо-транспортної пригоди або інші підстави, передбачені вищезазначеною статтею Закону.
Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15 березня 2019 року № 686/11314/17.
Як встановлено судом, підставою для зупинки транспортного засобу, яким керував ОСОБА_4 було невиконання вимог поліцейського про зупинку за допомогою жезла. Далі ОСОБА_4 було зупинено службовим автомобілем за допомогою спец сигналів.
Таким чином, підставою для зупинки транспортного засобу позивача стало порушення останнім вимог п. 2.4 "а" ПДР України. При цьому, факт порушення ОСОБА_1 вимог п. 2 "а" ПДР України внаслідок невиконання законної вимоги працівника поліції про зупинку транспортного засобу за допомогою жезла, встановлений постановою Київського районного суду м. Харкова від 03.09.2020 по справі № 953/11143/20 (дата набрання законної сили 11.11.2020), якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 122-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 153 (сто п`ятдесят три) грн.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особі зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 2 ст. 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За встановлених у цій справі обставин і правового регулювання спірних правовідносин, колегія суддів вважає доведеним факт порушення позивачем приписів п. 2.1 ПДР України та не приймає до уваги доводи ОСОБА_1 щодо відсутності підстав для притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.126 КУпАП.
З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржена постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі винесена у відповідності до вимог чинного законодавства та за наявності обставин, що підтверджують вину особи, у зв`язку з чим погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.
У відповідності до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, надав їм належну оцінку та прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги встановлених обставин справи та висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст. 229, 241, 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329 Кодексу адміністративного судочинства України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07.09.2020 року по справі № 643/10674/20  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та відповідно до ч .3 ст. 272 КАС України є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 	(підпис)	С.П. Жигилій	
Судді	(підпис)  (підпис) 	В.Б. Русанова    Т.С. Перцова