ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова
Іменем України

11 листопада 2020 року
м. Харків

справа № 642/1188/20
провадження № 22-ц/818/5272/20

Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого – Пилипчук Н.П.,
суддів –Тичкової О.Ю., Котелевець А.В.,
за участю секретаря судових засідань – Плахотнікової І.В.,

учасники справи:
заявник: ОСОБА_1 ,
зацікавлена особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін Станіслав Юрійович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін Станіслав Юрійович про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду Харківської області від 06 березня 2020 року, постановлену суддею Пашнєвим В.Г. в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою Ленінського районного суду Харківської області від 06 березня 2020 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Куксін Станіслав Юрійович про встановлення факту, що має юридичне значення, на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України – із змісту заяви вбачається спір про право.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати і та постановити нову про задоволення його заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що у відкритті провадження за вказаною заявою необхідно відмовити, оскільки з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право. Вказує, що судом не було враховано, що позивач звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту постійного проживання разом батьків заявника на час відкриття спадщини. Необхідність звернення із такою заявою зумовило те, що батьки заявника на час смерті були зареєстровані на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати інформацію про реєстрацію осіб, що могла бути прийнята нотаріусом для вчинення відповідної нотаріальної дії. 

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходив з того, що з поданої заяви та доданих до неї документів вбачається спір про право.

Проте, такий висновок суду на думку колегії суддів є передчасним.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);
- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18.

Згідно роз`яснень, які містять у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, поняття "спір про право" пов`язане виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів не може бути й спору про право.

За приписами ч. 4 ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Матеріали справи свідчать, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 16 квітня 2019 року по справі №642/2302/19 встановлено факт смерті – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Дніпропетровськ, яка була зареєстрована у АДРЕСА_1 .

02 травня 2019 року Холодногірським районним у м. Харкові ВД РАЦС ГТУЮ у Харківській області складено актовий запис про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько заявника – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 03 травня 2019 року у справі №642/3005/19 встановлено факт смерті – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Луганська, який був зареєстрований у АДРЕСА_1 . 

15 травня 2019 року Холодногірським районним у м. Харкові ВД РАЦС ГТУЮ у Харківській області складено актовий запис про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 з метою оформлення спадкових справ після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , у жовтні 2019 року звертався до приватного нотаріуса ХМНО Куксіна С.Ю. 

Постановою приватного нотаріуса ХМНО Куксіна С.Ю. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на неодержану пенсію, що належить ОСОБА_3 , у зв`язку із неприйняттям спадщини ОСОБА_4 у порядку встановленому чинним цивільним законодавством України на час відкриття спадщини.

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою в якій просив суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , із спадкодавцем ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , на час відкриття спадщини. 

Метою встановлення даного факту ОСОБА_1 є подальше оформлення спадкових прав та одержання Свідоцтва про право на спадщину за законом.

Колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що із змісту заяви та доданих до неї документів вбачається спір про право, є припущенням, яке не ґрунтується на матеріалах справи.

Так, із змісту заяви ОСОБА_1 слідує, що він є єдиним спадкоємцем.

В матеріалах справи відсутні докази того, що є інші правонаступники після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 , які у свою чергу порушують, оспорюють або не визнають прав заявника.

Суду першої інстанції під час розгляду справи, слід було з`ясувати про наявність інших спадкоємців, шляхом витребування спадкової справи після смерті ОСОБА_4 .

З урахування викладених обставин, висновок суду про відмову у відкритті провадження з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України, є необґрунтованим та передчасним.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки Ленінським районним судом Харківської області ухвалу від 06 березня 2020 року постановлено з порушенням норм процесуального права, зокрема ч. 4 ст. 315 ЦПК України, ухвала підлягає скасуванню в порядку, визначеному ст.379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 382, 383 ЦПК України, 

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду Харківської області від 06 березня 2020 року – скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                                    Н.П. Пилипчук

Судді –                                                                                          О.Ю. Тичкова

                                                                        А.В. Котелевець