Номер провадження: 22-ц/813/1968/20 
Номер справи місцевого суду: 495/767/14-ц
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2020 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/767/14-ц

Номер провадження: 22-ц/813/1968/20

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Колеснікова Г.Я., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання – Бикової К.А.,

учасники справи: 
    - позивач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» , 
    - відповідачі – 1) ОСОБА_1 ,2) ОСОБА_2 ,
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна Реєстраційна служба України,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Державна Реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність, за апеляційною скаргою Золотоверх Марии Сергіївни - представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Боярського О.О. 07 листопада 2016 року,

встановив:

У лютому 2014 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі – Банк) звернулося до суду з вищезазначеним уточненим у серпні місяці позовом, в якому остаточно просить: 1) в рахунок виконання основного зобов`язання щодо сплати заборгованості у розмірі – 350 240,37 долара США, що згідно курсу НБУ складає – 4 153 284,45 грн., за Договором про надання споживчого кредиту №11237679000 від 24.10.2007 року, укладеного між АКІБ "УКРСИББАНК" та ОСОБА_1 , звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме - будівлі магазину з житловими приміщеннями, які розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 651,3 кв. м., житловою - 81,20 кв. м., шляхом передачі Іпотекодержателю ПАТ «Дельта банк» права власності на вказане майно; 2) визнати за Банком право власності на предмет іпотеки; 3) припинити право власності іпотекодавців - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будівлі магазину з житловими приміщеннями, які розташовані за вищевказаною адресою; 4) виселити з житлових приміщень іпотекодавців - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та усіх мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою; 5) витребувати у відповідачів і передати ПАТ «Дельта банк» технічний паспорт, правовстановлюючі документи на будівлі магазину з житловими приміщеннями.
Банк обґрунтував вищевказані вимоги позову тим, що 24.10.2007 року між АКІБ «УКРСИБАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11237679000, відповідно до якого відповідач отримала кредит в сумі - 270 000,00 доларів США, який зобов`язалася повернути у повному обсязі в строк до 24.10.2018 року або достроково зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,4 % річних.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між АКІБ «УКРСИБАНК» та відповідачами було укладено договір іпотеки б/н від 24.10.2007 року, згідно якого останні надали в іпотеку спірне нерухоме майно. Зазначене майно належить їм на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради 29.06.2006 року, зареєстрованого КП «Білгород-Дністровське БІТ» 30.06.2006 року, реєстраційний номер: 13643833.
08.12.2011 року між ПАТ «УКРСИБАНК» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі- продажу прав вимог за кредитами, у тому числі і за кредитним договором № 11237679000.
У зв`язку з неналежним виконанням умов договору про надання споживчого кредиту у відповідача ОСОБА_1 утворилася заборгованість у розмірі - 350 240,37 дол. США, що згідно курсу НБУ еквівалентно - 4 153 284,45 грн. та складається з заборгованості за кредитом в сумі - 237533,66 дол. США, що еквівалентно - 2 816 765,12 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі - 112 706,71 дол. США, що еквівалентно - 1 336 519,33 грн..
Вказану заборгованість ПАТ «Дельта Банк» підтверджував розрахунком заборгованості, за кредитним договором станом на 28.07.2014 року.
Позивач вважав, що він як новий кредитор та іпотекодержатель, має право вимагати виконання зобов`язання на свою користь та звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок вказаної заборгованості, тому позивач просив задовольнити позов(Т. 1, а. с. 2 - 7, 230 - 232).
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.11.2014 року вищезазначений позов Банку задоволено частково.
В рахунок виконання основного зобов`язання щодо сплати заборгованості у розмірі – 350 240,37 долара США, за Договором про надання споживчого кредиту №11237679000 від 24.10.2007 року, укладеного між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 , звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме - будівлі магазину з житловими приміщеннями, які розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 651,3 кв. м., житловою - 81,20 кв. м., шляхом передачі Іпотекодержателю ПАТ "Дельта банк" права власності на вказане майно.
Визнано за Банком право власності на предмет іпотеки, а саме - будівлі магазину з житловими приміщеннями, які розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 651,3 кв. м., житловою - 81,20 кв. м.. 
Припинено право власності іпотекодавців - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на будівлі магазину з житловими приміщеннями, які розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , загальною площею - 651,3 кв. м., житловою - 81,20 кв. м..
Виселено з житлових приміщень, які розташовані за адресою - АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ..
Відмовлено у задоволенні позову в частині витребування від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та передачі ПАТ «Дельта банк» технічного паспорту, правовстановлюючих документів на будівлі магазину з житловими приміщеннями, які розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , а також виселення з житлових приміщень, які розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , усіх інших мешканців, які в них зареєстровані та проживають і за вказаною адресою (Т. 2, а. с. 15 – 22).
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21.05.2015 року, ухваленим у складі колегії суддів – головуючий суддя – Троїцька Л.Л., судді-члени колегії – Таварткіладзе О.М., Фальчук В.П., апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.11.2014 року в частині відмови у позові про припинення договору поруки скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення.
Визнано припиненим з 02.10.2013 року договір поруки № 151524 від 24.10.2007 року, укладений АКІБ «УКСИББАНК» та ОСОБА_2 в забезпечення договору про надання споживчого кредиту № 11237679000 від 24.10.2007 року, укладеного між АКІБ «УКСИББАНК» та ОСОБА_1 .. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено (Т. 2, а. с. 163 – 169).
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.09.2015 року, постановлену у складі колегії суддів – головуючий суддя – Хопта С.Ф., суддів-членів колегії – Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П., Закропивний О.В., який змінив прізвище на – Князюк, касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13.11.2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 21.05.2015 року в частині позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа – Державна реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляду до суду першої інстанції (Т. 2, а. с. 221 – 224).
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.11.2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Державна Реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність (Т. 3, 183 – 186).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14.11.2017 року, постановленою у складі колегії суддів – головуючий суддя – Цюра Т.В., судді-члени колегії – Сегеда С.М., Кононенко Н.А., апеляційну скаргу Банку відхилено.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.11.2016 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Державна Реєстраційна служба України, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність, залишено без змін (Т. 4, а. с. 12 – 16).
В подальшому указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.
Відповідно до частини 6 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.
Частиною 5 статті 31 ЦПК України передбачено, що у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.
На виконання вимог Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ЦПК України рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року №1 днем початку роботи суду визначено 03.01.2019 року, до якого підлягають передачі всі справи, що перебували в провадженні апеляційного суду Одеської області.
Постановою Верховного Суду від 05.06.2019 року касаційну скаргу Банку, подану представником ОСОБА_3 , задоволено частково.
Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 07.12.2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Постанова Верховного Суду мотивована тим, що суд апеляційної інстанції у порушення вимог процесуального законодавства не дослідив наявні у справі докази набуття ПАТ «Дельта Банк» прав іпотекодержателя за укладеним із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договором іпотеки, на необхідність оцінки яких вказував у апеляційній скарзі заявник, і не спростував доводи Банку про перехід до нього цього права (Т. 4, а. с. 46 – 51).
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 11 грудня 2019 року справу передано для розгляду колегією суддів Одеського апеляційного суду в складі: судді-доповідача - Заїкіна А.П.; суддів-членів колегії – Князюка О.В., Таварткіладзе О.М. (Т. 4, а. с. 79).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року заяву суддів Князюка О.В., Таварткіладзе О.М. про самовідвід задоволено. Справу передано до канцелярії суду для визначення інших суддів – членів колегії (Т. 4, а. с. 87 - 90).
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 17 грудня 2019 року справу передано для розгляду колегією суддів Одеського апеляційного суду в складі: судді-доповідача - Заїкіна А.П.; суддів-членів колегії – Колеснікова Г.Я., Погорєлової С.О. (Т. 4, а. с. 92).
При новому розгляді справи апеляційним судом з`ясовано, що ПАТ «Дельта Банк» в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення позову Банку в повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.
Банк в апеляційній скарзі посилається на те, що відповідно до п. п. 4.2. Договору Іпотеки звернення стягнення щодо предмета іпотеки здійснюється підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя або договору про застереження вимог Іпотекодержателя.Позичальник не виконував умови кредитного договору, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, позивач направив відповідачу лист-вимогу, але вона була ним проігнорована.З урахуванням того, що законом передбачена можливість передачі предмета іпотеки банку в разі невиконання умов кредитного та іпотечного договорів, приймаючи до уваги, що вказаний спосіб забезпечення виконання кредитного договору був обумовлений сторонами при укладанні договору іпотеки, апелянт вважає, що ПАТ «Дельта Банк» має законну та обґрунтовану можливість задовольнити свої вимоги шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки.
Під час нового розгляду справи апеляційним судом у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заперечує проти вказаних вище доводів апеляційної скарги. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зазначає про неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на іпотечне майно в судовому порядку.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 липня 2020 року задоволено заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» про залучення до участі у справі правонаступника.
Залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС» до участі у справі в якості правонаступника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (Т. 4, а. с. 135 - 140).
У судовому засіданні представник ТОВ «УКРДЕБТ ПЛЮС» - Земляков О.А. підтримав вищевказані доводи та вимоги апеляційної скарги.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. 
Від адвоката Оськіна М.Д., діючого від імені ОСОБА_1 , до суду апеляційної інстанції надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Між тим, апеляційний суд не вбачає підстав задоволення такого клопотання про відкладення розгляду справи з огляду на наступне.
Частинами 1 - 3 статті 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами – суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі. 
14.02.2019 року Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу № 9901/43/19, зазначила, що саме електронний цифровий підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного документу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним. 
Матеріалами справи, зокрема відомостями заяви про відкладення розгляду справи не підтверджується наявність електронного цифрового підпису у вказаній заяві. Крім того відміткою на вказаній заяві підтверджується відсутність електронного цифрового підпису зазначеного електронного документу.
Згідно із частиною 2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із частиною 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положеннями частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції вищезазначеним вимогам законодавства не відповідає.
Суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів дійшов правильних вищевказаних висновків щодо відмови у задоволенні вищенаведеного позову Банку.
Разом з тим, вищевказані висновки суду першої інстанції щодо обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову є такими, яких суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального (ст. ст. 11, 16, 512 - 514 ЦК України, ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку») та процесуального (ст. ст. 263, 264 ЦПК України) права.
На підставі наявних у справі, наданих її учасниками і досліджених судом доказів встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 
24 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до якого остання отримала кредит у сумі - 270 000 доларів США, який зобов`язалася повернути у повному обсязі до 24 жовтня 2018 року або достроково зі сплатою 13,4 процентів річних.
У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачами укладено договір іпотеки від 24 жовтня 2007 року, згідно з яким відповідачі передали в іпотеку нерухоме майно – будівлі магазину із житловими приміщеннями, розташовані по АДРЕСА_1 , загальною площею 651,3 кв. м., житловою прощею 81,20 кв. м., які належать їм на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради 29 червня 2006 року, зареєстрованого КП «Білгород-Дністровське БТІ» 30 червня 2006 року за № 13643833.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 24 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобов`язалася перед кредитором у солідарному порядку відповідати за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором.
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі і за кредитним договором від 24 жовтня 2007 року.
Відповідно до доданих до заяви ТОВ «УРКДЕБТ ПЛЮС» про залучення до участі у справі правонаступника копій Договору № 2244/К про відступлення прав вимоги від 13.05.2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «УРКДЕБТ ПЛЮС», Додатку № 1 до договору відступлення прав вимоги № 2244/К від 13.05.2020 року, ТОВ «УРКДЕБТ ПЛЮС» набуло права вимоги за укладеним 24.10.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 договором про надання споживчого кредиту № 11237679000.
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором станом на 28 липня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі - 350 240,37 доларів США, що еквівалентно - 4 153 284,45 грн..
30 листопада 2013 року ПАТ «Дельта Банк» надіслало на адресу відповідачів повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання порушеного зобов`язання у тридцятиденний строк та вимогу про добровільне звільнення приміщення, передачу ключів та документації, а також вимогу про виселення інших мешканців із житлового приміщення.
Між сторонами склалися правовідносини з кредитного договору, договору іпотеки.
За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. 
За правилами, передбаченими статтями 509, 525, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.
Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з вимогами статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні у обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на неналежне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого станом 28 липня 2014 року утворилась заборгованість, у рахунок погашення якої банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки.
Оскаржуване рішення обґрунтовано тим, що ПАТ «Дельта Банк» не надано належних доказів дотримання вимог закону під час відступлення права вимоги за договором іпотеки, а саме нотаріально посвідченого договору відступлення такого права. Суд першої інстанції вважав, що ПАТ «Дельта Банк» не набуло прав іпотекодержателя, а отже не має права звернення стягнення на іпотечне майно
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що згідно з положеннями статті 212 ЦПК України в редакції Кодексу, чинній на час розгляду справи місцевим судом, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.
За правилами частини 1 статті 57 ЦПК України у тій же редакції Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Місцевий суд не надав належної оцінки інформаційній довідці від 13 грудня 2016 року, згідно з якою в Державному реєстрі іпотек зареєстровано обтяження відносно будівлі магазину із житловими приміщеннями, що розташовані по АДРЕСА_1 , де іпотекодержателем вказано позивача – ПАТ «Дельта Банк», а підставою обтяження – договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року.
Суд першої інстанції не врахував умови нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, зокрема умови пункту 2.1 у поєднанні з умовами Розділу 1 «Визначення термінів та тлумачення», де розкрито поняття терміну «Права вимоги за кредитами», а також не надав оцінку тій обставині, що на підставі вказаного договору державним реєстратором внесено зміни відносно іпотекодержателя предмета іпотеки, власником якого є відповідачі, до Державного реєстру іпотек.
Отже, місцевий суд, не дослідивши вказаних доказів, дійшов передчасного висновку про те, що позивачем допущені порушення вимог закону при набутті відступленого права вимоги за договором.
З огляду на вищевикладене помилковим є висновок суду першої інстанції, викладений в оскаржуваному рішенні, про відмову в задоволенні позову з підстав відсутності у Банку права вимоги за договором іпотеки.
Апеляційний суд вважає доведеним факт набуття ПАТ «Дельта Банк» прав іпотекодержателя на момент розгляду справи судом першої інстанції.
Між тим, за правилами статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Після аналізу статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку», приписами яких Банк обґрунтовує апеляційну скаргу, суд суд апеляційної інстанції зазначає про необхідність з`ясування наявності згоди іпотекодателя на визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки.
Аналіз правових висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 27 квітня 2017 року у справі № 6-679цс17, від 02 листопада 2016 року у справі №6-2457цс16, від 24 травня 2017 року у справі № 6-1388цс16, від 27 вересня 2017 року у справі №6-2853цс16, від 28 вересня 2016 року у справі №6-1243цс16, від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1446цс17, від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1625цс16, дає підстави підсумувати, що Верховний Суд України дійшов висновку про те, що можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В усіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина 1 статті 328 ЦК України).
Законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові, а саме на підставі виконавчого напису нотаріуса та відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя.
Позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.
У всіх наведених вище постановах Верховний Суд України указав на неправильне застосування судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», оскільки у цих справах суди задовольнили позовні вимоги про визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.
Разом з тим, зазначаючи про право іпотекодержателя на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки шляхом прийняття його у свою власність на підставі іпотечного договору, Верховний Суд України вказав, що суди, які задовольнили позовні вимоги та визнали право власності іпотекодержателя на обтяжене іпотекою майно, не звернули уваги на те, що цей спосіб захисту є позасудовим і не передбачений як спосіб захисту права шляхом звернення до суду ні статтею 16 ЦК України, ні Законом України «Про іпотеку», ні укладеним між сторонами договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 14-38цс18, суд касаційної інстанції, не знайшов підстав для відступлення від вищевказаного правового висновку.
За правилами, передбаченими ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосування таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної Верховним Судом, тільки з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням вищенаведеного апеляційний суд приходить до висновку про те, що апелянтом обрано спосіб захисту, а саме - подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на іпотечне майно, який не передбачений як спосіб захисту права ні статтею 16 ЦК України, ні Законом України «Про іпотеку». 
Отже, доводи апеляційної є такими які не мають наслідком задоволення вимог позову.
Між тим, з урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає за необхідне змінити обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову, адже саме невірність обраного способу захисту має наслідком відмову в позові.
Таким чином, апеляційна скарга Банку, правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», є частково обґрунтованою, а тому підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374, пунктів 3, 4 статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
За правилами частини 4 статті 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права призвело до невірного обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову необхідно змінити за вищевказаного обґрунтування.
В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, 

постановив:

Апеляційну скаргу Золотоверх Марини Сергіївни - представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», правонаступником якого є - Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРДЕБТ ПЛЮС», – задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2016 року - змінити в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову.

В решті рішення – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 27 жовтня 2020 року. 

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: Г. Я. Колесніков

С. О. Погорєлова