ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
                                                                                    Головуючий І інстанції: Шаповал М.М.
14 грудня 2020 р.	Справа № 480/1833/20	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мельнікової Л.В.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання Білюк Д.О.
          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Сумський обласний військовий комісаріат про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії, - 
В с т а н о в и л а:
18.03.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, яким просить визнати протиправним та скасувати п. 1 рішення відповідача Міністерства оборони України (далі - МО України) від 05.03.2020 року № 35 про відмову у призначені одноразової грошової допомоги як дружині військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та зобов`язати відповідача призначити їй як дружині військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у разі смерті військовослужбовця, виходячи з розміру 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у якому здійснюватиметься виплата.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її, нині померлий, чоловік ОСОБА_2 звільнений з військової служби у 1993 році. У 2018 році чоловік помер, а 30.01.2020 року ЦВЛК встановлено причинний зв`язок між смертю ОСОБА_2 та виконанням ним обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. Позивач зазначає про наявність у неї права на отримання одноразової грошової допомоги та протиправність оскаржуваного нею рішення відповідача.
Заперечуючи вимоги адміністративного позову МО України вказує, що виплата одноразової грошової допомоги членам сім`ї померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення зі служби, запроваджена Законом України від 06.09.2018 року № 2522-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності з 13.10.2018 року, а отже враховуючи час настання загибелі (смерті) чоловіка позивача, зазначений Закон не може бути застосований у спірних правовідносинах. Повноваження МО України щодо призначення або відмову в призначенні одноразової грошової допомоги є дискреційними.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.06.2020 року вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 задоволені частково.
Так, судовим рішенням визнана протиправною відмова Міністерства оборони України у призначенні та виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 , внаслідок захворювання, яке мале місце в період проходження ним військової служби.
Міністерство оборони України розглянути на засіданні комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум питання щодо нарахування та виплатити   ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та постановою КМУ № 975 від 25.12.2013 року «Про затвердження Порядку та умов призначення і виплат одноразової грошової допомоги» у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_2 внаслідок захворювання, яке мало місце в період проходження ним військової служби та прийняти рішення відповідно до діючого законодавства.
В іншій частині вимог позов залишити без задоволення.
В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що позивачкою при зверненні до військового комісаріату із заявою про отримання одноразової грошової допомоги подано всі необхідні документи, передбачені п. 10 Порядку № 975 і вказані документи направлені для розгляду до відповідача.
Підставою для відмови у призначенні одноразової допомоги відповідач зазначив ту обставину, що чоловік позивачки на день смерті не був військовослужбовцем. Таке твердження відповідача суд визнав помилковим, оскільки воно спростовується вищенаведеними положеннями законодавства.
Суд дійшов висновку, що позивачка має право на отримання одноразової грошової допомоги на підставі п. 1 ч. 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» незалежно від того, що на день смерті ОСОБА_2 не був військовослужбовцем та визначився про наявність підстав для визнання неправомірними дій Міністерства оборони України щодо відмови у призначенні одноразової допомоги та зобов`язання останнього вжити дії, передбачені Порядком № 975, для виплати цієї допомоги.
При цьому, суд зауважив, що відповідачем не перевірені всі інші підстави, передбачені діючим законодавством, зокрема п. 19 Порядку № 975, зокрема, про те, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність чи часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного чи резервіста є наслідком:
вчинення ним злочину або адміністративного правопорушення;
вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;
навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги).
При цьому суд врахував висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 18.03.2014 року (справа № 21-11а14), в якій зазначено, що оскільки звернення позивача про виплату одноразової грошової допомоги відповідач не розглядав, та відповідного рішення не приймав, то суд повинен зобов`язати останнього розглянути це звернення згідно з вимогами чинного законодавства України, а не підміняти орган, на який покладено вирішення цього питання.
Не погоджуючись з судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, на порушення норм матеріального та процесуального права, в апеляційній скарзі МО України просить його скасувати та прийняти нове – про відмову у задоволені вимог адміністративного позову ОСОБА_1 .
Аргументи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі, за своєю суттю аналогічні доводам, викладеним у відзиві на адміністративний позов   ОСОБА_1 .
На час розгляду справи, відзив на апеляційну скаргу від позивача не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи. 
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308). 
За приписами ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 316 КАС України слід залишити без змін, з огляду на наступне.
До 13.05.1993 року ОСОБА_2 проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 (а.с. 14, 15).
21.04.2017 року Ковпаківським районним у м. Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області складений актовий запис № 296 про реєстрацію шлюбу між ОСОБА_2 та позивачем (а.с. 13).
02.04.2018 року Зарічним районним у м. Суми відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Сумській області складений актовий запис № 426 про смерть ОСОБА_2 .
Згідно із витягом з протоколу засідання військово-лікарської комісії ЦВЛК ЗС України по встановленню причинного зв`язку захворювань (поранень, контузій, травм, каліцтва) від 30.01.2020 року № 66, захворювання та причина смерті колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії (а.с. 18).
05.02.2020 року позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою, якою просила виплатити їй одноразову грошову допомогу у зв`язку із смертю чоловіка ОСОБА_2 , до якої надала: згоду, копію паспорту, копію ідентифікаційного коду, реквізити банку, копію свідоцтва про смерть, копію свідоцтва про одруження, копію довідки про причину смерті, копію витягу з протоколу ЦВЛК, копію посвідчення члена сім`ї загиблого, копію довідки про стан сім`ї (а.с. 18).
Рішенням комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 05.03.2020 року № 35 в призначенні одноразової грошової допомоги відмовлено (а.с. 20).
Означене рішення вмотивовано тим, що виплата одноразової грошової допомоги членам сімей померлих осіб, звільнених з військової служби, смерть яких настала протягом року після звільнення зі служби, запроваджена Законом України від 06.09.2018 року № 2522-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців», який набрав чинності з 13.10.2018 року. На час смерті (на ІНФОРМАЦІЯ_2 ) ОСОБА_2 не мав статусу військовослужбовця.
Питання одноразової грошової допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві урегульоване нормами ст. 16 Закону України від 20.12.1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон № 2011-XII у редакції на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII визначено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби; смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання чи нещасного випадку, що мали місце в період проходження ним військової служби.
Зі змісту вказаних норм вбачається, що допомога виплачується не тільки у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження, а й у разі смерті, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби не залежно від часу звільнення з військової служби.
Визначальним є той факт, що військовослужбовець під час або у зв`язку з виконанням ним обов`язків військової служби захворів, внаслідок чого помер. Допомога у такому випадку призначається незалежно від того, чи була особа військовослужбовцем на час смерті. Факт наявності статусу військовослужбовця на час смерті має значення лише у випадку загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання обов`язків військової служби чи в період її проходження.
Висновку про те, що в такому випадку допомога призначається незалежно від часу звільнення з військової служби, дійшов Верховний Суд у постанові від 28.01.2020 року по справі № 2240/2307/18. 
Законом України від 06.09.2018 року № 2522-VIII «Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення соціального захисту військовослужбовців», що набрав чинності 13.10.2018 року внесені зміни, зокрема, в редакцію п. 1 ч. 2 ст. ст. 16 Закону № 2011-XII, -
« 1) загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби».
Отже, з дати набрання чинності Законом України від 06.09.2018 року № 2522-VIII, тобто з 13.10.2018 року, законодавцем унормовано, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Судовим розглядом справи встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
З урахуванням наведеного. Колегія суддів погоджується з висновком суду по те, що оскаржуване позивачем рішення не відповідає критерію законності, встановленому п. 1 ч. 2 ст. 2 КАС України. Відтак – означене рішення відповідача підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Згідно зі ст. 16-1 Закону № 2011-XII, у випадках, зазначених у підпунктах 1- 3 п. 2 ст. 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста.
Положеннями ч. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII визначено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання ч. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону № 2011-XII Кабінетом Міністрів України 25.12.2013 року прийнята постанова № 975 про затвердження Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служб у військовому резерві (далі - Порядок № 975).
Порядок оформлення документів для виплати одноразової грошової допомоги визначений у розділі IV наказу Міністерства оборони України «Про затвердження Положення про організацію в Міністерстві оборони України роботи з обчислення вислуги років для призначення пенсій військовослужбовцям і забезпечення соціальними виплатами осіб, звільнених з військової служби у Збройних Силах України, та членів їх сімей» від 14.08.2014 року № 530.
Рішення суду в частині, якою позивачу ОСОБА_1 відмовлено у задоволені вимог про зобов`язання відповідача призначити їй як дружині військовослужбовця ОСОБА_2 , смерть якого настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразову грошову допомогу у разі смерті військовослужбовця, виходячи з розміру 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, у якому здійснюватиметься виплата, позивачем в апеляційному порядку не оскаржено.
Вимога апеляційної скарги МО України про скасування судове рішення в цій частині (частині, якою судом відмовлено в задоволені вимоги адміністративного позову ОСОБА_1 ) скаржником не вмотивована, у зв`язку з чим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволенні апеляційної скарги в означеній частині.
Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод і інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про наявність підстав для застосування положень ч. 2 ст. 9 КАС України та прийняття рішення про зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 05.02.2020 року про виплату їй одноразової грошової допомоги у зв`язку із смертю її чоловіка ОСОБА_2 , з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні, оскільки рішення комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 05.03.2020 року № 35 невмотивовано наявністю/відсутністю усіх документів, перелік яких встановлений Порядком № 975, для можливості прийняття обґрунтованого, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для його прийняття, рішення.
Посилання апелянта на практику Верховного Суду колегія суддів вважає безпідставною, оскільки правовідносини у зазначених справах не є подібними зі справою що розглядається.  
Інші доводи апеляційної скарги на висновки колегії суддів не впливають.
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).  
Згідно п. 1 ч. 1  ст. 315 КАС України  за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ч. 1  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ч. 2 ст. 9, ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04 червня 2020 року, – без змін.
          Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 		Л.В. Мельнікова	
Судді	   	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	
          Постанова у повному обсязі виготовлена і підписана 24 грудня 2020 року.