Номер провадження: 22-ц/813/3949/20 
Номер справи місцевого суду: 522/18176/16-ц
Головуючий у першій інстанції Шенцева О. П.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       13.10.2020 року                                                                         м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2016 року ОСОБА_1  звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання дій відповідача неправомірними в частині не надання їй відповіді на її звернення. Разом з тим, просила стягнути моральну шкоду у розмірі 9000 грн.
Позовна заява мотивована тим, що відповідач надсилає їй листи з вимогою про сплату заборгованості за водопостачання та водовідведення. На її неодноразові звернення про роз`яснення з чого складається заборгованість, відповідач відповіді не надає, у зв`язку з чим вона звернулася з цим позовом до суду.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» надати вмотивовану відповідь на звернення ОСОБА_1 від
10.05.2016року, 24.05.2016 року, 31.05.2016 року, 26.08.2016 року, 21.09.2017 року. В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням судуПриморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2019 рокув частині незадоволених вимог, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила задовольнити її вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Тобто рішення суду фактично оскаржено лише в частині відмови у задоволенні вимог. В іншій частині (про зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» надати вмотивовану відповідь на звернення ОСОБА_1 від
10.05.2016року, 24.05.2016 року, 31.05.2016 року, 26.08.2016 року, 21.09.2017 року) рішення суду першої інстанції не оскаржено і в апеляційному порядку не переглядається.
Належним чином повідомлені учасники справи до судового засідання, призначеного на 13.10.2020 року на 16.00 годину не з ’явилися.
Від ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв ’язку з перебуванням в медичному закладі на стаціонарному лікуванні.
Проте ОСОБА_2 не є учасником розгляду справи, рішення у якій переглядається в апеляційному порядку і не є особою, яка подала апеляційну скаргу.
Учасником справи і апелянтом є ОСОБА_1 і про причини її не явки до суду заяви не подано.
Відповідно до відмітки на поштовому конверті, ОСОБА_1 відмовилася від отримання судової повістки на 13.10.2020 року на 16.00 годину, що у розумінні ст..128 ч.8 п.3 ЦПК України вважається такою, що повідомлена про слухання справи належним чином. 
Від товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» повідомлення про причини не явки в судове засідання свого представника не надійшло, заяви про відкладення судового засідання не подано.
Відповідно до ст.. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності належним чином повідомлених сторін.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:
1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;
3)не відповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;
4)порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягавзастосуванню.
Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Відмовляючи у задоволенні вимог про визнання дій відповідача неправомірними в частині не надання їй відповіді на її звернення та про стягнення моральної шкоди у розмірі 9000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що:
- не має жодних підтверджень викладених в позовній заяві обставин, надані позивачем докази на підтвердження неправомірності дій відповідача не можуть вважатися належними;
- наведені позивачем докази не свідчать про те, що в зв`язку з діями та бездіяльністю відповідача позивачка зазнала моральних страждань.
Проте повністю погодитися з усіма такими висновками районного суду не можна.
Судом встановлено, що:
- ОСОБА_1 є користувачем послуг ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» за адресою: м. Одеса, проспект Шевченко 25, кв. 30 та за адресою: м. Одеса, 1 Дачний провулок 1 (дільниця № 13).
В своїй позовній заяві позивачка посилаючись на те, що відповідач надсилає їй листи з вимогою про сплату заборгованості за водопостачання та водовідведення і на її неодноразові звернення щодо роз`яснення з чого складається заборгованість, відповідач не надає вмотивованої відповіді, у зв`язку з чим позивачка просила визнати дії відповідача неправомірними.
Як на підставу відшкодування моральної шкоди позивачка посилається на те, що відповідач погрожує відключенням води, не надаючи при цьому вмотивованої відповіді з яких підстав  відповідач хоче відключити воду.
З матеріалів справи вбачається, що позивач запитувала інформацію щодо надання відповідачем послуг з водопостачання за двома адресами: АДРЕСА_1  та АДРЕСА_2 .
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2018 року відмовлено у прийнятті до розгляду з первинними вимогами вимоги ОСОБА_1 стосовно об`єкта за адресою: АДРЕСА_2 ) (а. с. 126).
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 26.11.2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 23.10.2018 року повернуто до суду першої
інстанції для вирішення цього питання у відповідності до п. 15.11 Перехідних положень ЦПК України (а.с . 149-150).
Таким чином предметом розгляду в суді першої інстанції були відносини сторін щодо водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .
Уточнені позовні вимоги від 14.11.2017 року містили вимоги про визнання неправомірними дій відповідача в частині:
- не надання мотивованої відповіді - інформації з розрахунком про заборгованість позивача на суму 1851 грн. у листі від 27.05.2016 року, на суму 754 грн. у листі від13.09.2016 року тау запереченнях на позов від 12.10.2017 року на суму 117 грн. 86 коп.;
- не надання інформації про причини переводу позивача за адресою: АДРЕСА_1 з оплати за показниками лічильника на оплату за нормативними показниками без згоди споживача;
- переводу позивача за адресою: АДРЕСА_1 з оплати за показниками лічильника на оплату за нормативними показниками без згоди споживача; 
- про визнання листів відповідача на звернення позивача від 24.05.2016 року від31.05.2016 року, від 26.08.2016 року немотивованими;
- зобов`язати відповідача надати вмотивовану відповідь на звернення ОСОБА_1  від 10.05.2016 року, 24.05.2016 року, 31.05.2016 року, 26.08.2016 року,21.09.2017 року;
- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду 9 000 грн. у зв`язку з погрозами відключення води на звернення позивача щодо надання відповіді з чого складається заборгованість та у зв`язку з не наданням вмотивованої відповіді на ці звернення позивача.
Як вбачається з матеріалів справи звернення позивача від 10.05.2016 року, 24.05.2016 року, 31.05.2016 року, 26.08.2016 року, на які відповідачем надано відповіді від 27.05.2016 року (а. с. 28); від02.06.2016 року (а. с. 175); від 30.06.2016 року (а. с. 29 зворот); від 13.09.2016 року (а.с.33 зворот) стосуються взаємовідносин сторін з водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , в той час, як звернення позивача від 21.09.2017 року, на яке відповідачем надано відповідь 20.10.2017 року стосуються послуг водопостачання за адресою: АДРЕСА_3 .
Набувши висновку, про зобов`язання відповідача надати позивачу мотивовані відповіді на її звернення від 10.05.2016 року, 24.05.2016 року, 31.05.2016 року, 26.08.2016 року,21.09.2017 року, суд першої інстанції таким чином визнав, що надані відповідачем на ці звернення позивача відповіді не є достатньо мотивованими.
Рішення суду першої інстанції в цій частині сторонами справи не оскаржено і на час розгляду апеляційної скарги на судове рішення, яка подана позивачем, фактично вже виконано відповідачем наданням мотивованої відповіді на адресу ОСОБА_1 від 08.11.2019 року, копія якої додана відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу позивача (а. с. 220-221).
Законність рішення суду першої інстанції переглядається на час його ухвалення.
Колегія суддів враховує, що відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг, і фізичною та юридичною особою, яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення на час виникнення спірних правовідносин врегульовано Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила).
Підпунктом 1 пункту 32 Правил визначено, що виконавець зобов`язаний своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил.
Водночас статтею 1 Закону України «Про особливості доступу до інформації у сферах постачання електричної енергії, природного газу, теплопостачання, централізованого постачання гарячої води, централізованого питного водопостачання та водовідведення» визначено види інформації, доступ до якої забезпечується споживачам, зокрема:
- права споживачів, місце та порядок одержання інформації споживачами;ціни/тарифи, їхні складові для всіх категорій споживачів, зміну цін/тарифів;
- порівняння цін/тарифів на товари, послуги в різних регіонах України, а також в Україні та інших державах;
- прогнози зміни цін/тарифів та обґрунтування необхідності таких змін відповідно до заяви суб`єкта господарювання, що надається для встановлення тарифів на товари, послуги;
- динаміку зміни історичної вартості складових цін/тарифів за останні п`ять років;
- якісні характеристики товарів, послуг;
- перелік, вартість та умови надання споживачам додаткових послуг;
- середньомісячний розмір плати для приватного домогосподарства за спожиті товари, послуги — за категоріями споживачів;
- розмір заборгованості з оплати спожитих товарів, послуг, періоди виникнення такої заборгованості — за категоріями споживачів;
- порядок надання і нарахування субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово- комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, а також пільг окремим категоріям громадян.
Підпунктом 3 пункту 32 Правил визначено, що виконавець зобов`язаний надавати споживачеві в установленому законодавством порядку інформацію про перелік послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру тарифів, нормативи (норми) споживання, режим надання послуг, їх споживчі властивості, якісні показники надання послуг, граничні строки усунення аварій або інших порушень порядку надання послуг, а також інформацію про ці Правила зазначається у договорі, а також розміщується на дошці оголошень у приміщенні виконавця.
Як передбачено ст. 18 Закону України "Про звернення громадян", громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право, крім іншого, одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.
При цьому адресати звернення зобов`язані повідомити письмово громадянина про результати розгляду його звернення та суть прийнятого за ним рішення - надати обґрунтовану, повну, та по суті звернення відповідь у встановлений законодавством строк з повідомленням про розгляд звернення із зазначенням норм, що були порушені, конкретних дій, які повинні бути вчинені, і ким.
Єдиної встановленої форми відповіді на звернення громадян чинним законодавством не передбачено. Процедура розгляду звернення та надання відповіді на нього передбачає характерні для неї дії, а саме: об`єктивність, своєчасність розгляду, перевірка викладених фактів, прийняття рішення. Об`єктивність розгляду передбачає такі критерії як повнота наданої відповіді, точність, несуперечливість та переконливість інформації, яку містить відповідь.
Повнота наданої відповіді - визначається наявністю відомостей, які необхідні та достатні для прийняття рішення. Відповідь на звернення, як правило, складається із трьох частин. У першій зазначається підстава або обґрунтування для складання документа; у другій - опис інформації, встановленої в результаті розгляду звернення; у третій - висновки, пропозиції, рішення, що прийняті за результатами розгляду звернення громадянина.
Враховуючи встановлені у справі обставини, приймаючи до уваги норми законодавства, які регулюють правовідносини, що склалися між сторонами та висновок суду, який покладений у судове рішення щодо зобов`язання ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» надати вмотивовану відповідь на звернення ОСОБА_1 від 10.05.2016 року, 24.05.2016 року, 31.05.2016 року,26.08.2016 року, 21.09.2017 року, у суду першої інстанції не було підстав для відмови у вимогах позивача щодо визнання неправомірними дій відповідача в частині не надання мотивованої відповіді - інформації з розрахунком про заборгованість позивача на суму 1851 грн, у листі від 27.05.2016 року, на суму 754 грн. у листі від 13.09.2016 року та у запереченнях на позов від 12.10.2017 року на суму 117 грн. 86 коп. та визнання листів відповідача на звернення позивача від 24.05.2016 року від 31.05.2016 року, від26.08.2016 року немотивованими (через відсутність повноти мотивації).
Тому в цій частині рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про задоволення вимог в цій частині.
Крім того, відносно вимог про визнання дій відповідача щодо переводу позивача за адресою: АДРЕСА_1 з оплати за показниками лічильника на оплату за нормативними показниками без згоди споживача та в частині не надання відповідачем на звернення позивача інформації про причини переводу позивача за адресою: АДРЕСА_1 з оплати за показниками лічильника на оплату за нормативними показниками без згоди споживача, колегія суддів виходить з такого.
Як вбачається з відповіді ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» від 27.05.2016 року на звернення позивачки від 10.05.2016 року нарахування за водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 здійснюється за нормативними показниками споживання води на одну людину так як лічильник знятий з обліку, як такий, що не пройшов повірку. На 01.05.2016 року заборгованість складає 1851,08 грн. (а. с. 28).
Оскільки ОСОБА_1  є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, виконавцем яких є ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал», тому саме відповідач несе відповідальність за своєчасну повірку засобу обліку води, встановленого у квартиріпозивача, його обслуговування і ремонт, в тому числі демонтаж, транспортування та монтаж після повірки. Позивач має право на безоплатну повірку, обслуговування і ремонт засобу обліку води.
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі 229/1539/17 (провадження № 61-27909сво18).
Переконливих доказів перешкоджання позивача у проведенні повірки лічильника водопостачання, відповідачем не надано.
З відповіді від 30.06.2016 року ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» від 27.05.2016 року на звернення позивачки від 31.05.2016 року вбачається, що нарахування за послуги водокористування за адресою: АДРЕСА_4 здійснюється за показаннями приладу обліку, що встановлений у квартирі на підставі діючого тарифу. Абонвідділом була проведена робота по коригуванню нарахувань у відповідності з інформацією про проведення державної повірки приладу обліку від 01.10.2015 року, що призвело до зменшення заборгованості на 614,83 грн. (а. с. 28 зворот).
Таким чином, вбачається, що відповідач сам визнав передчасність (помилковість) свого нарахування заборгованості за водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 за нормативними показниками споживання води на одну людину і не прийняттям ним до уваги показників приладу обліку водопостачання, що знаходиться у цій квартирі, як такого, що не пройшов повірку і наявність у позивача заборгованості у розмірі 1851,08 грн., про що зазначено у листі ТОВ «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» від 27.05.2016 року в якості відповіді на звернення позивача від 10.05.2016 року і у листі від 30.06.206 року зазначив, що на підставі відповідного звернення позивача від 31.05.2016 року здійснено коригування нарахувань у відповідності з інформацією про проведення державної повірки приладу обліку від 01.10.2015 року, що призвело до перерахунку заборгованості і зменшення її на 614,83 грн.
При таких обставинах у суду першої інстанції не було підстав для відмови у позовних вимогах про визнання дій відповідача неправомірними щодо переводу позивача за адресою: АДРЕСА_1 з оплати за показниками лічильника на оплату за нормативними показниками без згоди споживача та в частині не надання відповідачем на звернення позивача інформації про причини переводу позивача за адресою: АДРЕСА_1 з оплати за показниками лічильника на оплату за нормативними показниками без згоди споживача.
Тому в цій частині рішення суду першої інстанції не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухвалення нового судового рішення про задоволення вимог в цій частині.
Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів виходить за наступного.
Згідно зі п. 5 Постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Як вбачається з матеріалів справи, вимоги про стягнення моральної шкоди позивачем заявлено в порядку уточнення позовних вимог у листопаді 2017 року через майже 1,5 роки після звернення до суду з позовом і в якості обґрунтування позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивачем вказано про те, що відповідач погрожує відключенням води кидаючи біля її дверей записки і надсилаючи смс-повідомлення та не надає мотивованої відповіді на її звернення щодо складових заборгованості за водокористування.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Під час розгляду в районному суді позивачем не надано завірених копій (оригіналів) записок від відповідача з погрозами позбавлення водопостачання та не надано копій роздруківок від оператора мобільного зв`язку зі змістом погроз в смс-повідомлення.
Колегія суддів звертає увагу, що витребування доказів можливо у разі подання обґрунтованого відповідного клопотання сторони з наведенням причин неможливості отримати такі докази особисто.
Таких клопотань до суду першої інстанції позивачем надано не було.
Зазначення в апеляційній скарзі про витребування від оператора мобільного зв`язку «Київстар» відомостей про зміст смс-повідомлень, що надійшли на номер мобільного зв`язку позивача від відповідача без наведення причин неможливості отримання цих відомостей безпосередньо позивачем та без наведення поважності причин неможливості подання відповідного обґрунтованого клопотання до суду першої інстанції під час розгляду справи в райсуді, не створюють для апеляційного суду підстав для дослідження цих доказів на стадії апеляційного розгляду справи у відповідності до ч. 3 ст. 367 ЦПК України.
Таким чином позивач не довів факту здійснення відповідачем саме погроз у відношенні позивача щодо відключення її від водокористування.
При цьому сам по собі факт попередження споживача про можливість відключення від водокористування через існування непогашеної заборгованості не є свідченням погроз, які на відміну від попередження є в будь-якому випадку діянням, яке не засновано на законі і тому неприпустимим.
Враховуючи наведене визначальним є дослідження змісту повідомлення про відключення від водопостачання і тягар доведення існування цього повідомлення, як на підставу доведення обставин, якими доводяться заявлені вимоги про відшкодування моральної шкоди, покладається саме на позивача.
Що стосується можливості стягнення моральної шкоди, завданої споживачеві, то ст.. ст.. 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено можливість стягнення моральної шкоди лише в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров»я людей продукцією у випадках передбачених законом.
Сам по собі факт погіршення стану здоров`я позивача у квітні 2017 року через гіпертонічний криз та додана позивачем до матеріалів справи та апеляційної скарги копія виписок з медичної карти ОСОБА_1 не свідчить про наявність прямого причинно-наслідкового зв`язку з обставинами, на які в якості обґрунтування заявлених вимог посилається позивач, яка з 2002 року є інвалідом 2-ї групи за загальним захворюванням і має проблеми зі здоров`ям.
Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди не спростовують, зведені до переоцінки доказів, яким судом надано правильну оцінку і засновані на невірному тлумачення норм законодавства, що регулює спірні правовідносини, які склалися між сторонами.
Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у відповідності до наведених в цій постанові підстав та обґрунтувань.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» про визнання дій в частині не надання мотивованої відповіді - інформації з розрахунком про заборгованість позивача на суму 1851 грн. у листі від 27.05.2016 року, на суму 754 грн. у листі від 13.09.2016 року та у запереченнях на позов від 12.10.2017 року на суму 117 грн. 86 коп. неправомірними та визнання листів Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на звернення  ОСОБА_1 від 24.05.2016 року від 31.05.2016 року, від26.08.2016 року немотивованими,
а також в частині відмови визнання неправомірними дій щодо переводу позивача за адресою: АДРЕСА_1 з оплати за показниками лічильника на оплату за нормативними показниками без згоди споживача та в частині не надання Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» на звернення ОСОБА_1 ївни інформації про причини її переводу, як споживача за адресою: АДРЕСА_1  з оплати за показниками лічильника на оплату за нормативними показниками без згоди споживача - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Визнати неправомірними дії Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал» в частині:
- не надання мотивованої відповіді - інформації з розрахунком про заборгованість ОСОБА_1 на суму 1851 грн. у листі від 27.05.2016 року, на суму 754 грн. у листі від 13.09.2016 року та у запереченнях на позов від 12.10.2017 року на суму 117 грн. 86 коп.
- не надання інформації про причини переводу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1  з оплати за показниками лічильника на оплату за нормативними показниками без згоди споживача;
- переводу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1  з оплати за показниками лічильника на оплату за нормативними показниками без згоди споживача.
Визнати листи Товариства з обмеженою відповідальністю «Інфокс» в особі філії «Інфоксводоканал»на звернення ОСОБА_1 від 24.05.2016 року, від 31.05.2016 року, від 26.08.2016 року – немотивованими.
В іншій частині рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено: 22 жовтня 2020 року.

Головуючий                        О.М. Таварткіладзе

Судді:                        А.П. Заїкін

               С.О. Погорєлова