ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1724/20                                                              Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
                                                                                                    Суддя-доповідач: Губська Л.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення коштів,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) № 1389 від 31.12.2018 Про результати службового розслідування по факту втрати прибору нічного бачення, відповідно до якого, старшого сержанта ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності на суму 307 495, 60 грн;
- стягнути з Військової частини НОМЕР_1 незаконно утримане грошове забезпечення, стягнуте в рахунок відшкодування нанесених державі збитків у сумі 13 822, 22 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в спірному наказі відповідачем не зазначено, які саме норми чинного законодавства було порушено позивачем та які його винні діяння призвели до втрати приладу нічного бачення. Вказує, що він не отримував дане майно для проведення бойового чергування, оскільки відсутнє будь-яке підтвердження цьому, натомість матеріалами справи підтверджується, що прилад нічного бачення було видано командирові взводу лейтенанту ОСОБА_2 для підтримання боєготовності. Наведене, на переконання позивача, свідчить про недоведеність факту вчинення ним діянь, внаслідок яких держава зазнала матеріальних збитків, у зв`язку з чим притягнення до повної матеріальної відповідальності здійснено безпідставно. 
Також, позивач вказує на порушення строків проведення службового розслідування, в обґрунтування чого вказує, що акт службового розслідування затверджений 31.12.2019, натомість спірний наказ було видано 31.12.2018.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень виконав обов`язок щодо доведення правомірності прийнятого рішення надавши відповідні докази, які вказують на вину саме позивача у втраті приладу нічного бачення, у зв`язку з чим його правомірно було пригнуто до відповідальності.
Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Свої доводи обґрунтовує тим, що в кінці листопада 2018 року він заступив на добове чергування на спостережний пункт «Дуга» та, находячись там в нічний час помітив, що до тилових підрозділів наближаються невідомі особи. У зв`язку з чим він зробив кілька пострілів та подивився в прилад нічного бачення, який там знаходився. Після цього він повернувся до свого командира ОСОБА_3 та доповів йому про обстановку на об`єкті. Вказує, що в подальшому військові, які заступали на чергування після нього користувались тепловізором, тобто про пропажу приладу нічного бачення стало відомо через кілька днів. Наведене, на думку позивача, є свідченням неправомірного притягнення його до відповідальності, оскільки він належним чином виконав свої службові обов`язки та в його діях був відсутній умисел, спрямований на завдання Державі матеріальної шкоди. Вказує також, що судом першої інстанції не було враховано приписів п. 37 Положення № 243/95-ВР, якими визначені обставини, що виключають матеріальну відповідальність.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі. 
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 проходить військову службу за контрактом у в/ч НОМЕР_1 та, зокрема, у період з 30.10.2018 по 21.12.2018 брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та в період здійснення зазначених заходів, про що видано довідку від  02.12.2019 № 3262.
09.12.2018 від капітана ОСОБА_3 , командира механізованої роти механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 , до командира МБ надійшов рапорт про проведення службового розслідування по факту втрати приладу нічного бачення AN-PVS14 серійний номер НОМЕР_2 .
У зв`язку з чим, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від  09.12.2018 № 2106 призначено службове розслідування за викладеним у рапорті фактом.
За результатами проведеного службового розслідування складено акт, затверджений командиром в/ч НОМЕР_1 , у якому зафіксовано, що 18.11.2018 під час несення бойового чергування в районі проведення операції об`єднаних сил поблизу населеного пункту Оленівка Мар`їнського району Донецької області, старший солдат ОСОБА_1 втратив прилад нічного бачення-монокуляр AN-PVS 14 серійний номер 74355810.
Враховуючи встановлені службовим розслідуванням обставини, командиром в/ч НОМЕР_1 винесено наказ № 1389, пунктом 1 якого старшого coлдата ОСОБА_1 притягнуто до повної матеріальної відповідальності з урахуванням кратності у розмірі 307  495, 60 грн.
Вважаючи, що вищевказаним наказом його безпідставно притягнуто до повної матеріальної відповідальності, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду правомірність свого рішення, в той час як доводи позивача та надані ним докази не є переконливості, з чим погоджується і колегія суддів з огляду на наступне.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб полку і його підрозділів визначає Статут внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV (далі – Статут).
Приписами ст. 11 Статуту визначено необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України, покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема, знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно.
За змістом статей 26, 27 Статуту військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. Військовослужбовці, на яких накладається дисциплінарне стягнення за вчинене правопорушення, не звільняються від матеріальної та цивільно-правової відповідальності за ці правопорушення. За вчинення злочину військовослужбовці притягаються до кримінальної відповідальності на загальних підставах.
Підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначені Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженим постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (в редакції від 11 лютого 2001 року, далі – Положення № 243/95-ВР).
За приписами абзацу 1 пункту 2 розділу І Положення № 243/95-ВР відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.
Військове майно - це державне майно, закріплене за відповідними військовими частинами. До нього належать: всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, паливно-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне та інше майно, а також кошти (абзац 2 пункту 2 розділу І Положення № 243/95-ВР).
До військовослужбовців належать: солдати, матроси, сержанти, старшини строкової військової служби і ті, які проходять військову службу за контрактом, курсанти (слухачі) військово-навчальних закладів, жінки, які проходять військову службу за контрактом на посадах солдатів і матросів, сержантів і старшин, прапорщиків і мічманів та офіцерського складу, прапорщики, мічмани і офіцери Збройних Сил України, Прикордонних військ України, військ Цивільної оборони, Управління державної охорони України та інших військових формувань, створених відповідно до законодавства України, Служби безпеки України, військ внутрішньої та конвойної охорони Міністерства внутрішніх справ України, а також призвані на збори військовозобов`язані (абзац 3 пункту 1 розділу «Загальні положення» Положення № 243/95-ВР).
Зі змісту пункту 3 розділу І Положення № 243/95-ВР вбачається, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявності: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія чи бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинене ним умисно чи з необережності.
Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини державі, у разі: умисного знищення, пошкодження, псування, розкрадання, незаконного витрачання військового майна або вчинення інших умисних протиправних дій; приписки у нарядах та інших документах фактично невиконаних робіт, перекручування звітних даних і обману держави в інших формах; заподіяння шкоди особою, яка перебувала у нетверезому стані; дій (бездіяльності), що мають ознаки злочину; недостачі, а також знищення або псування військового майна, переданого їм під звіт для зберігання, перевезення, використання чи для іншої мети (пункт 13 розділу ІІІ Положення № 243/95-ВР).
Відповідно до пункту 14 розділу ІІІ Положення № 243/95-ВР військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів зв`язку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України.
У разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб (абзац 2 пункту 17 розділу IV Положення № 243/95-ВР). Таке службове розслідування проводиться відповідно до Положення № 243/95-ВР та Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 грудня 2017 року за № 1503/31371.
Відповідно до приписів пункту 19 розділу IV Положення № 243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступінь вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.
Військовослужбовці та призвані на збори військовозобов`язані, які притягаються до матеріальної відповідальності, ознайомлюються з матеріалами розслідування, про що у висновках робиться відповідний запис. Вони мають право подавати свої заперечення та клопотання на ім`я командира (начальника) військової частини (пункт 22 розділу IV Положення № 243/95-ВР).
Командир (начальник) військової частини після розгляду матеріалів розслідування зобов`язаний особисто провести бесіду з військовослужбовцем або призваним на збори військовозобов`язаним, який притягається до матеріальної відповідальності. Якщо вину військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню (пункт 23 розділу IV Положення № 243/95-ВР).
Відповідно до абзацу 1 пункту 25 розділу IV Положення № 243/95-ВР утримання грошового нарахування за наказом про відшкодування заподіяної шкоди провадиться щомісячно у розмірі 20 відсотків, а у разі відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок розкрадання, умисного пошкодження військового майна, - у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку).
Відповідно до абзацу 2 пункту 25 розділу IV Положення № 243/95-ВР у разі, якщо з грошового забезпечення (заробітку) провадяться інші передбачені законом утримання, то загальний розмір усіх утримань не може перевищувати 50 відсотків місячного грошового забезпечення (заробітку). Порядок і черговість стягнення в цих випадках визначаються відповідно до чинного законодавства (абзац пункту 25 розділу IV Положення № 243/95-ВР).
Аналіз наведених норм свідчить про те, що до повної матеріальної відповідальності може бути притягнуто військовослужбовця у випадках, передбачених п.3 Положення № 243/95-ВР, у разі заподіяння прямої дійсної шкоди, наявної з його боку протиправної поведінки та наявності взаємозв`язку між діями військовослужбовця та заподіяною шкодою.
За встановленими обставинами справи, службовим розслідуванням, проведеним відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від  08.12.2018 № 2106, було встановлено, що 18.11.2018 близько 20:00, старший спостережного посту «ДУГА» взводного опорного пункту «КАЗІНО» майор ОСОБА_4 здійснив доповідь капітану ОСОБА_3 про те, що старший солдат ОСОБА_1 взяв прилад нічного бачення для огляду тилових підрозділів СП «ДУГА» та вийшов разом з ним в посадку. Під час ведення спостереження, зі слів старшого солдата ОСОБА_1 , прилад нічного бачення AN-PVS 14 серійний номер 74355810 випав приблизно за 100 метрів від СП «Дуга». ОСОБА_3 організував заходи щодо пошуку втраченого приладу нічного бачення, але вони результатів не дали через високий трав`яний покров, наявність поруч мінного поля. Також в ці дні йшли опади.
Суд звертає увагу, що факт втрати приладу нічного бачення під час бойового чергування саме ОСОБА_1 підтвердили у своїх поясненнях військовослужбовці 2 механізованої роти механізованого батальйону, які несли разом з позивачем службу на СП «ДУГА», а саме: майор ОСОБА_4 , старший солдат ОСОБА_5 , старший солдат ОСОБА_6 .
Зокрема, вказані військовослужбовці у відібраних під час службового розслідування поясненнях зазначили, що близько 19:30 год. старший солдат ОСОБА_6 підняв зміну по тривозі та доповів персоналу, що старший солдат ОСОБА_1 взяв прилад нічного бачення з метою ведення спостереження в посадці поруч і не повернувся. Згідно наказу командира роти зранку було організовано пошуки втраченого приладу, які не дали результатів.
Факт втрати ОСОБА_1 під час чергування 18.11.2018 приладу нічного бачення АN-PVS 14 серійний номер 74355810 занесений до Книги прийняття та здавання чергування на СП «ДУГА» ВОП «КАЗІНО» 2 механізованої роти механізованого батальйону в/ч НОМЕР_1 .
Щодо доводів ОСОБА_1 , що втрачений прилад був виданий для підтримання боєготовності на ВОП «КАЗІНО» СП «ДУГА» командиру взводу лейтенанту ОСОБА_2 , суд першої інстанції слушно зауважив що, відповідно до роздавально (здавальної) відомості, прилад нічного бачення N-PVS 14 серійний номер 74355810 був отриманий ОСОБА_2 25.10.2018. Разом з тим, показами свідків підтверджується та ОСОБА_1 не спростовується, що 18.11.2018 саме він взяв оптичний прилад для огляду тилових підрозділів СП «ДУГА». Відповідно до пояснень ОСОБА_2 , 19.11.2018, приймаючи чергування по СП «ДУГА», він виявив відсутність приладу, чим спростовуються твердження апелянта, що військовослужбовці, які в подальшому заступали на добове чергування, користувались тепловізором та шукати загублений прилад почали лише через кілька днів.
Слід зауважити, що позивач не скористався правом, передбаченим п. 3 Розділу IV Порядку № 608 та п. 22 Положення № 243/95-ВР, подавати свої заперечення, клопотання, пояснення тощо під час проведення стосовно нього службового розслідування. Більш того, позивач взагалі відмовився давати пояснення щодо обставин втрати ним приладу нічного бачення, про що складено відповідний акт.
Отже, матеріалами службового розслідування підтверджено факт неналежного виконання службових обов`язків та вимог Статуту старшим солдатом ОСОБА_1 під час бойового чергування на СП «ДУГА» 18.11.2018, внаслідок чого позивачем було втрачено прилад нічного бачення АN-PVS 14 серійний номер 74355810 та завдано прямої дійсної шкоди державі в особі в/ч НОМЕР_1 .
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції, що відповідачем доведено наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою позивача і настанням шкоди, вину ОСОБА_1 у заподіянні шкоди, які є обов`язковими і необхідними умовами для притягнення особи до повної матеріальної відповідальності.
Доводи апелянта стосовно ненаведення відповідачем обґрунтувань щодо притягнення позивача саме до повної матеріальної відповідальності, у той час як Положенням № 243/95-ВР передбачено також і обмежену матеріальну відповідальність, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що така відповідальність відповідачем застосована у зв`язку із втратою оптичного приладу, що, у відповідності до п. 14 Положення № 243/95-ВР, має наслідком застосування виключно повної матеріальної відповідальності.
Посилання заявника апеляційної скарги на п. 37 Положення № 243/95-ВР, яким визначено випадки, за яких матеріальна відповідальність не настає, судом відхиляються, оскільки в межах спірних правовідносин наявність таких обставин не встановлена.
Твердження ж щодо порушення строку службового розслідування є незмістовними, оскільки ґрунтуються на допущеній описці у даті затвердження відповідного акту.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.
Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя:                                                                      Л.В. Губська

Судді:                                                                                          О.В. Карпушова

                                                                                                    А.Г. Степанюк