Ухвала
іменем України 
14 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 242/677/20
провадження № 51- 5916 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу та доповнення до неї захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 18 червня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду від 01 грудня 2020 року,
встановив:
 
Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 18 червня 2020 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за частиною 1 статті 122 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
 
Відповідно до статті 75 КК ОСОБА_4 звільнений від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 цього Кодексу.
Вирішено цивільний позов.
 
Розглядаючи апеляційні скарги прокурора та потерпілого, суд апеляційної інстанції          01 грудня 2020 року, частково задовольнив апеляційні скарги та  ухвалив новий вирок, яким вирок Селидівського міського суду Донецької області від 18 червня   2020 рокув частині призначення покарання. ОСОБА_4 засуджений за частиною 1 статті 122 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців.
Також на підставі частини 2 статті 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) цим вироком апеляційного суду змінено вирок Селидівського міського суду Донецької області від 18 червня 2020 року в частині вирішення цивільного позову.
Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі – 100 000 грн.
Постановлено виключити з вступної частини вироку посилання на судимість за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 11 січня 2017 року за частиною 2 статті 125 КК, а також посилання на обставину, що обтяжує покарання – рецидив злочину.
В решті вирок Селидівського міського суду Донецької області від 18 червня 2020 року залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник не погоджується з вказаними судовими рішеннями. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.
Перевіривши касаційну скаргу захисника на відповідність вимогам статті 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК, а також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК.
Також, згідно з частиною 5 статті 427 КПК до касаційної скарги додаються копії судових рішень, які оскаржуються. 
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є:  істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Так, захисник, не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій про застосування положень статті 75 КК щодо його підзахисного, не звернув увагу на те, що вирок місцевого суду було скасовано апеляційним судом в частині призначення засудженому покарання, чим допустив неузгодженість своєї позиції та суперечності у касаційній скарзі.
Крім того, захисник у мотивувальній частині касаційної скарги вказує на неправильну кваліфікацію дій засудженого, однак не наводить доводів такої позиції з урахуванням вимог кримінального процесуального закону та змісту судових рішень.
Тобто, у касаційній скарзі захисник має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, які, на його думку, допущено судами першої та апеляційної інстанцій при їх постановленні, навести конкретні докази і аргументи на обґрунтування кожної позиції.
 
Також, захисником додано до касаційної скарги вирок апеляційного суду щодо засудженого отриманий з Єдиного державного реєстру судових рішень, з якого вбачається, що засудженим є ОСОБА_2, у зв`язку з чим неможливо ідентифікувати особу засудженого.
Таким чином, недодержання захисником вимог, передбачених статтею 427 КПК, є підставою для залишення його касаційної скарги без руху. 
 
З урахуванням наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд           
 
постановив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 – ОСОБА_5 на вирок Селидівського міського суду Донецької області від 18 червня 2020 року та ухвалу Донецького апеляційного суду  від 01 грудня 2020 року залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                    ОСОБА_3