ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2020 року 
м. Київ
справа № 686/4009/17
адміністративне провадження № К/9901/38447/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді Желєзного І.В.
суддів: Шарапи В.М., Чиркіна С.М.
розглянув у порядку письмового провадження 
касаційну скаргу Хмельницької міської ради
на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області в складі головуючого судді Палінчака О.М. від 26.05.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Мельник-Томенко Ж.М., суддів Сторчака В.Ю., Ватаманюка Р.   В. від 14.09.2017
у справі №686/4009/17
за позовом ОСОБА_1 
до Хмельницької міської ради, Управління архітектури та містобудування Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання до вчинення дій
ВСТАНОВИВ:
І. РУХ СПРАВИ
1. У лютому 2017 ОСОБА_1    (далі також - позивач) звернувся до суду із адміністративним позовом до Хмельницької міської ради (далі також - відповідач 1), Управління архітектури та містобудування Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради (далі також - відповідач 2), в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення позачергової десятої сесії Хмельницької міської ради від 29.12.2016 №17; зобов`язати Хмельницьку міську раду включити до комплексної схеми розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Хмельницького тимчасові споруди: кіоск у АДРЕСА_1 біля зупинки «Олімпійська», площею 36 кв.м, кіоск у АДРЕСА_2 , площею 27 кв.м, які належать ОСОБА_1 ; зобов`язати Управління архітектури та містобудування Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради видати ОСОБА_1 паспорт прив`язки тимчасових споруд по АДРЕСА_3 .
2. Постановою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.05.2017, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.09.2017, позов задоволено: визнано протиправним та скасовано рішення позачергової десятої сесії Хмельницької міської ради №17 від 29.12.2016 про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 ; зобов`язано Хмельницьку міську раду включити до комплексної схеми розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Хмельницького тимчасові споруди: кіоск у АДРЕСА_1 біля зупинки «Олімпійська», площею 36 кв.м, та кіоск у АДРЕСА_2 , площею 27 кв.м, що належать ОСОБА_2 ; зобов`язано Управління архітектури та містобудування Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради видати ОСОБА_1 паспорт прив`язки тимчасових споруд по АДРЕСА_3 (біля зупинки «Олімпійська) у м. Хмельницькому.
3. 09.10.2017 до Вищого адміністративного суду України від відповідача 1 надійшла касаційна скарга на постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.05.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.09.2017, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
4. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 11.10.2017 відкрито касаційне провадження у справі.
5. 30.10.2017 до Вищого адміністративного суду України від позивача надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
6. У подальшому справу було передано до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду на підставі підпункту 1 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону України від 03.10.2017 «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»).
7. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.07.2019 справу передано для розгляду колегії суддів у складі: головуючого судді Желєзного І.В., суддів Шарапи В.М., Чиркіна С.М.
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
8. Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач використовував тривалий час тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності, а саме: кіоск по АДРЕСА_1 (біля зупинки «Олімпійська») з 2004 року та кіоск по вул. Тернопільська (біля буд. №34), що розташовані в м. Хмельницькому.
9. Рішенням Хмельницької міської ради від 12.12.2012 № 18 затверджено комплексну схему розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Хмельницького.
10. 18.08.2015 позивач з метою врегулювання та приведення у відповідність до норм чинного законодавства розташування і функціонування тимчасових споруд звернувся з заявами на адресу відповідача про включення кожної з вказаних вище тимчасових споруд до комплексної схеми розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Хмельницького.
11. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.07.2016 по справі №686/2326/16-а зобов`язано Хмельницьку міську раду розглянути заяви ОСОБА_1 про включення до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд АДРЕСА_3 (біля зупинки «Олімпійська»).
12. Рішенням позачергової десятої сесії Хмельницької міської ради від 29.12.2016 №17 «Про розгляд заяви громадянина ОСОБА_1 » відмовлено громадянину ОСОБА_1 у включенні в комплексну схему розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Хмельницького тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності по АДРЕСА_3 (біля зупинки «Олімпійська») з посиланням на рішення Хмельницької міської ради №18 від 12.12.2012 «Про затвердження комплексної схеми розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Хмельницького», відповідно до пункту 4 якого встановлено, що з моменту набрання чинності цим рішенням забороняється на території м.   Хмельницького розміщення нових та розширення існуючих тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності за виключенням розміщення такої споруди разом із зупинкою для очікування пасажирами громадського транспорту.
ІІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
13. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне рішення проголосоване без обговорення, при розгляді його заяви порушено Регламент Хмельницької міської ради щодо формування порядку денного та розгляду питання порядку денного. Підставою відмови позивачу у спірному рішенні стало Рішення міської ради №42 від 05.03.2014, яким заборонено на території м.   Хмельницького розміщення нових та розширення існуючих тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, хоча Хмельницька міська рада не має права встановлювати порядок та правила розміщення тимчасових споруд.
14. Заперечуючи щодо задоволення позову, представники відповідачів зазначили, що оспорюване рішення прийняте на підставі, у спосіб та в межах повноважень, передбачених чинним законодавством. 
ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
15. Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що позивачем було надано усі необхідні документи для включення кіосків до Комплексної схеми розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Хмельницького, а тому відмова відповідачів є незаконною. 
16. Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками суду першої інстанції та зазначив, що тимчасові споруди, які позивач просить включити до комплексної схеми розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Хмельницького не відносяться до нових тимчасових споруд або до таких, що розширюються, що підтверджується постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.07.2016 у справі №686/2326/16-а.
V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ 
17. Відповідач 1 у касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій не врахували положення статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 34 Регламенту Хмельницької міської ради сьомого скликання, затвердженого рішенням Хмельницької міської ради від 04.12.2015 №5 (далі також - Регламент). Пунктом 4 рішення Хмельницької міської ради №18 від 12.12.2012 «Про затвердження комплексної схеми розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Хмельницького» встановлено, що з моменту набрання чинності цим рішенням забороняється на території м.   Хмельницького розміщення нових та розширення існуючих тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності за виключенням розміщення такої споруди разом із зупинкою для очікування пасажирами громадського транспорту. Рішенням Хмельницької міської ради від 05.03.2014 №42 внесено зміни в зазначене рішення та пункт 4 викладено у новій редакції, а саме: «З моменту набрання чинності цим рішенням забороняється на території м.   Хмельницького розміщення нових та розширення існуючих тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності». Рішення Хмельницької міської ради №18 від 12.12.2012 «Про затвердження комплексної схеми розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Хмельницького» ніким не оспорювалось, не скасовувалось та є чинним. Однак суди попередніх інстанцій не врахували вказане рішення міської ради. Помилковим є висновок судів попередніх інстанцій, що позивачем подані всі документи для включення кіосків до комплексної схеми розміщення тимчасових споруд. Так, при видачі паспорта прив`язки тимчасової споруди управлінням архітектури та містобудування перевіряється відповідність намірів щодо місця розташування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності комплексній схемі розміщення тимчасових споруд. Однак місця розташування тимчасових споруд, про які вказує позивач у позові, відсутні у відповідній комплексній схемі і не можуть бути включеними до неї, оскільки наявне чинне рішення Хмельницької міської ради щодо заборони розміщення нових та розширення існуючих тимчасових споруд на території міста. Суди помилково стверджують, що саме позивач тривалий час користувався кіосками, зокрема, по вул.Тернопільській, оскільки всі документи на підтвердження цього надані на попереднього власника, а на день розгляду судами даної справи кіоск по АДРЕСА_2 відсутній. 
18. 30.10.2017 від позивача до суду надійшли заперечення на касаційну скаргу, в яких він наголошує на тому, що рішення проголосоване без обговорення та з порушенням Регламенту Хмельницької міської ради щодо формування порядку денного та розгляду питання порядку денного. Відповідачем порушено вимоги частини десятої статті 47 Закону України «Про місцеве самоврядування». Безпідставними є доводи позивача про неврахування судами положень статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 34 Регламенту. Судами попередніх інстанцій правильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини. Позивач подав заяви про включення до комплексної схеми належних йому кіосків, які вже встановлені та функціонували на момент затвердження цієї схеми.
VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
19. Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також - КАС України), колегія суддів зазначає наступне.
20. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
21. Згідно з положеннями частини другої статті 2 КАС України в справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
22. Правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою населених пунктів, заходи створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини, визначено Законом України «Про благоустрій населених пунктів» (далі також в редакції, чинній на момент прийняття виникнення спірних правовідносин).
23. Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - це комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля.
24. Управління у сфері благоустрою населених пунктів здійснюють Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування та інші органи влади в межах їх повноважень (стаття 5 Закону України «Про благоустрій населених пунктів»).
25. Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.
26. Підпунктом 7 пункту «а» частини 1 статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (тут і далі також - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян.
27. Згідно з положеннями частини першої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
28. Відповідно до частини другої та четвертої статті 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (тут і далі також - в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту. Тимчасова споруда для здійснення підприємницької діяльності може мати закрите приміщення для тимчасового перебування людей (павільйон площею не більше 30 квадратних метрів по зовнішньому контуру) або не мати такого приміщення. Розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
29. Механізм розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності визначений Порядком розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 №244 (далі також - Порядок №244).
30. Відповідно до пункту 1.3 Порядку №244 тимчасова споруда торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення для здійснення підприємницької діяльності (далі - ТС) - це одноповерхова споруда, що виготовляється з полегшених конструкцій з урахуванням основних вимог до споруд, визначених технічним регламентом будівельних виробів, будівель і споруд, і встановлюється тимчасово, без улаштування фундаменту.
31. Згідно з пунктами 1.5 та 1.6 Порядку №244 комплексна схема розміщення ТС в межах вулиці (скверу, бульвару, провулку, узвозу, проїзду, площі, майдану тощо), мікрорайону (кварталу), населеного пункту - це текстові та графічні матеріали, якими визначаються місця розташування ТС, розроблені з урахуванням вимог будівельних, санітарно-гігієнічних норм, а також існуючих містобудівних обмежень, вимог щодо охорони навколишнього природного середовища та раціонального використання територій, охорони історико-культурної спадщини, земельно-господарського устрою.
32. Комплексна схема розміщення ТС та архітип розробляються за рішенням сільської, селищної, міської, районної ради суб`єктом господарювання, який має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, та затверджуються рішенням (розпорядженням, наказом) виконавчого органу відповідної ради, районної державної адміністрації. Розроблення комплексної схеми розміщення ТС та архітипу здійснюється за рахунок коштів місцевого бюджету та інших джерел, не заборонених законодавством.
33. Відповідно до пунктів 2.1-2.7 Порядку №244 підставою для розміщення ТС є паспорт прив`язки ТС (додаток 1).
34. Замовник, який має намір встановити ТС, звертається до відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації із відповідною заявою у довільній формі про можливість розміщення ТС.
35. До заяви додаються: графічні матеріали із зазначенням бажаного місця розташування ТС, виконані замовником у довільній формі на топографо-геодезичній основі М 1:500 кресленнями контурів ТС з прив`язкою до місцевості; реквізити замовника (найменування, П. І. Б., адреса, контактна інформація). Цей перелік документів є вичерпним.
36. Відповідність намірів щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам визначає відповідний орган з питань містобудування та архітектури, який утворено у складі виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради, районної державної адміністрації, протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.
37. У разі відсутності у складі відповідного виконавчого органу сільської, селищної, міської ради органу з питань містобудування та архітектури відповідність намірів щодо місця розташування ТС на території сільської, селищної, міської ради визначає орган з питань містобудування та архітектури відповідної районної державної адміністрації за територіальною належністю. У такому випадку строк розгляду заяви становить п`ятнадцять робочих днів.
38. Про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС комплексній схемі розміщення ТС (у разі її наявності), будівельним нормам замовник повідомляється відповідним органом з питань містобудування та архітектури письмово протягом трьох робочих днів з дня такого визначення відповідності намірів або замовнику надається аргументована відмова щодо реалізації намірів розміщення ТС.
39. Для оформлення паспорта прив`язки замовник звертається до органу з питань містобудування та архітектури із додатковою заявою щодо оформлення паспорта прив`язки ТС, до якої додає: схему розміщення ТС (додаток 1); ескізи фасадів ТС у кольорі М 1:50 (для стаціонарних ТС), які виготовляє суб`єкт господарювання, що має ліцензію на виконання проектних робіт, або архітектор, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат (додаток 1); схему благоустрою прилеглої території, складену замовником або суб`єктом підприємницької діяльності, який має відповідну ліцензію, архітектором, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат, відповідно до Закону України «Про благоустрій населених пунктів України»; технічні умови щодо інженерного забезпечення (за наявності), отримані замовником у балансоутримувача відповідних інженерних мереж. Зазначені документи замовником отримуються самостійно.
40. Паспорт прив`язки ТС оформлюється органом з питань містобудування та архітектури протягом десяти робочих днів з дня подання зазначеної заяви.
41. Зі змісту наведених правових норм вбачається, що прийняттю рішення про надання паспорта прив`язки розміщення ТС має передувати отримання висновку уповноваженого органу про відповідність намірів замовника щодо місця розташування ТС. При цьому відповідність намірів розміщення тимчасової споруди визначається на підставі відповідності її місця розташування комплексній схемі розміщення ТС, якщо така схема розроблена.
42. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 31.05.2019 у справі № 823/687/18, від 03.10.2019 у справі № 823/2149/18, від 17.12.2019. у справі № 520/9231/18 та від 23.03.2020 у справі №712/13478/16-а.
43. Щодо доводів відповідача 1, викладених у касаційній скарзі, про неврахування судами положень статті 46 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та статті 34 Регламенту Хмельницької міської ради сьомого скликання, затвердженого рішенням Хмельницької міської ради від 04.12.2015 №5 (далі також - Регламент), у контексті дотримання відповідачем 1 процедури прийняття оскаржуваного рішення колегія суддів зазначає наступне.
44. В оскаржуваному рішенні суду першої інстанції не встановлені будь-які обставини та висновки в контексті порушення відповідачем 1 процедури прийняття Хмельницькою міською радою рішення від 29.12.2016 №17, попри наявність відповідних доводів у позовній заяві. Суд апеляційної інстанції також в оскаржуваному рішенні не встановив обставин, які б свідчили про порушення відповідачем процедури прийняття оскаржуваного рішення, а відтак помилково зазначив, що погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем 1 порушено процедуру прийняття рішення Хмельницькою міською радою від 29.12.2016 №17 (відповідний висновок у рішенні суду першої інстанції відсутній).
45. З огляду на викладене, колегія суддів відхиляє відповідні доводи касаційної скарги та заперечень на неї, так як питання порушення процедури прийняття оскаржуваного рішення не було підставою задоволення позову судом першої інстанції, останнім не надавалась оцінка відповідним доводам позивача, викладеним у позовній заяві, однак позивач рішення суду першої інстанції у зв`язку з цим не оскаржував.
46. Щодо доводів відповідача 1, викладених у касаційній скарзі, про помилковість висновків судів попередніх інстанцій, що саме позивач тривалий час користувався кіосками у АДРЕСА_2 біля зупинки «Олімпійська» та по АДРЕСА_3 біля будинку №34, зокрема тому, що всі документи на підтвердження цього щодо кіоска по АДРЕСА_3 біля будинку №34 надані на попереднього власника, а на день розгляду судами даної справи такий за вказаною адресою відсутній, колегія суддів зазначає наступне.
47. Як встановлено судами попередніх інстанцій, відмова відповідача у розміщенні ТС обґрунтована тим, що з моменту набрання чинності рішенням Хмельницької міської ради від 12.12.2012 №18 «Про затвердження комплексної схеми розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м.   Хмельницького» забороняється на території м.   Хмельницького розміщення нових та розширення існуючих тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, за виключенням розміщення такої споруди разом із зупинкою для очікування пасажирами громадського транспорту. 
48. Позивач наголошував, що відповідач безпідставно посилається на зазначене рішення, оскільки кіоски не є новими об`єктами підприємницької діяльності.
49. Відповідачі дані обставини заперечували.
50. Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано повний пакет документів, необхідний для включення кіосків до Комплексної схеми розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Хмельницького та для розгляду питання про видачу паспорта прив`язки Управлінням архітектури та містобудування Департаменту архітектури, містобудування та земельних ресурсів Хмельницької міської ради.
51. Суд першої інстанції встановив, що позивач використовував тривалий час тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності, а саме: кіоск по АДРЕСА_2 (біля зупинки «Олімпійська») з 2004 року та кіоск по АДРЕСА_3 (біля буд. №34), що розташовані в м. Хмельницькому.
52. Суд апеляційної інстанції погодився з такими висновками суду першої інстанції та зазначив, що тимчасові споруди, які позивач просить включити до комплексної схеми розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Хмельницького не відносяться до нових тимчасових споруд або до таких, що розширюються, що підтверджується постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.07.2016.
53. З огляду на викладене вбачається, що суди попередніх інстанцій встановили, що позивач «тривалий час використовував» вказані тимчасові споруди, однак не перевірили, чи використовував він такі станом на 12.12.2012 (дата прийняття рішення Хмельницької міської ради №18 від 12.12.2012 «Про затвердження комплексної схеми розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Хмельницького») та станом на 05.03.2014 (дата прийняття Рішення Хмельницької міської ради від 05.03.2014 №42, яким внесено зміни в зазначене рішення №18), а також чи були вони наявними за зазначеними адресами на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідачем 1. 
54. Суд першої інстанції, встановивши, що позивач тривалий час використовував тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності, а саме: кіоск по АДРЕСА_2 (біля зупинки «Олімпійська») з 2004 року, кіоск по АДРЕСА_3 (біля буд. №34), що розташовані в м. Хмельницькому, не зазначив на підставі дослідження яких доказів він дійшов вказаного висновку.
55. Натомість суд апеляційної інстанції зазначив, що вказані обставини встановлені у постанові Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.07.2016 у справі №686/2326/16-а, а відтак не доказуються у даній справі.
56. У даному контексті колегія суддів зазначає наступне.
57. Преюдиція   - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.
58. Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, передбачене частиною першою статті 72 КАС України в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, варто розуміти так, що учасники адміністративного процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.
59. Тобто, за змістом частини четвертої статті 78 КАС України учасники адміністративного процесу звільнені від надання доказів на підтвердження обставин, які встановлені судом при розгляді іншої адміністративної, цивільної чи господарської справи. Натомість такі учасники мають право посилатися на зміст судового рішення у відповідних справах, що набрало законної сили, в якому відповідні обставини зазначені як установлені.
60. Водночас, передбачене частиною першою статті 72 КАС України в редакції, чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції, звільнення від доказування не має абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Адміністративні суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях за інших адміністративних, цивільних чи господарських справ.
61. Аналогічне положення закріплене в частині четвертій статті 78 КАС України в чинній редакції.
62. Відповідно до частини сьомої статті 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
63. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 09.11.2018 у справі №816/988/17.
64. Водночас, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, постановою Верховного Суду від 24.12.2019 у справі №686/2326/16-а скасовано постанову Хмельницького міськрайонного суду від 25.03.2016 та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 18.07.2016 у справі №686/2326/16-а та прийнято нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог.
65. Враховуючи наведене, під час нового розгляду справи судам попередніх інстанцій необхідно встановити факт наявності чи відсутності тимчасових споруд станом споруд для провадження підприємницької діяльності, а саме: кіоску по АДРЕСА_2 (біля зупинки «Олімпійська») та кіоску по АДРЕСА_3 (біля буд. №34), що розташовані в м. Хмельницькому, станом на 12.12.2012 (дата прийняття рішення Хмельницької міської ради №18 від 12.12.2012 «Про затвердження комплексної схеми розміщення стаціонарних тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території м. Хмельницького) та станом на 05.03.2014 (дата прийняття Рішення Хмельницької міської ради від 05.03.2014 №42), яким внесено зміни в зазначене рішення №18), чи вказані тимчасові споруди розміщувались разом із зупинкою для очікування пасажирами громадського транспорту, чи ні та чи були вони наявними за зазначеними адресами на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідачем 1. 
66. Без дослідження і з`ясування наведених вище обставин ухвалене у справі рішення не можна вважати законним та обґрунтованим.
67. При цьому Верховний Суд звертає увагу на те, що, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
68. Таким чином, для повного, об`єктивного та всебічного з`ясування обставин справи суду необхідно надати належну правову оцінку кожному окремому доказу в їх сукупності, які містяться в матеріалах справи або витребовуються, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, з посиланням на це в мотивувальній частині свого рішення, враховуючи при цьому відповідні норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
69. Частиною другою    статті 6 КАС України    передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
70. Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
71. Відповідно до    статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
72. У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно статті 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; пункт 30).
73. У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58) зазначено, що призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, пункт 30).
74. У пункті 31 рішення у справі «Волошин проти України» (№ 15853/08) та пункті 22 рішення у справі «Бацаніна проти Росії» (№ 3932/02) зазначено, що принцип рівності сторін вимагає «справедливого балансу між сторонами» і кожній стороні має бути надано відповідну можливість для представлення своєї справи в умовах, що не ставлять її у суттєво невигідне становище порівняно з її.
75. У пункті 25 рішення у справі «Проніна проти України» (№ 63566/00), пункті 13 рішення у справі «Петриченко проти України» (№ 2586/07) та пункті 280 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (№ 42310/04) була висловлена позиція, згідно з якою Суд зобов`язаний оцінити кожен специфічний, доречний та важливий аргумент, а інакше він не виконує свої зобов`язання щодо пункту 1 статті 6 Конвенції.
76. З огляду на викладене, відповідно до положень статті 353 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. 
77. Враховуючи, що суд касаційної інстанції направляє справу на новий розгляд до суду першої інстанції, то відповідно до частини шостої   статті 139 КАС України   судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Хмельницької міської ради задовольнити частково.
Постанову Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.05.2017 та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 14.09.2017 скасувати, а справу №686/4009/17 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.          
Головуючий                                                                                І.В. Желєзний
Cудді:                                                                                            В.М. Шарапа
                                                                                          С.М. Чиркін