ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6512/19                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Погрібніченко І.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 грудня 2020 року                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрпошта» про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Акціонерного товариства «Укрпошта» про:
-          визнання протиправними дій відповідача щодо відмови в наданні позивачу на його запит від 05.09.2019 року копії відповіді АТ «Укрпошта» на окрему ухвалу Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 761/15565/16-ц;
-          зобов`язання відповідача повторно розглянути запит позивача та надати йому копію відповіді АТ «Укрпошта» на окрему ухвалу Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 761/15565/16-ц.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2020 р. задоволено адміністративний позов у повному обсязі.
Визнано протиправними дії Акціонерного товариства «Укрпошта» щодо відмови в наданні ОСОБА_1 на його запит від 05.09.2019 року копії відповіді       АТ «Укрпошта» на окрему ухвалу Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 761/15565/16-ц.
Зобов`язано Акціонерне товариство «Укрпошта» повторно розглянути запит ОСОБА_1 та надати йому копію відповіді АТ «Укрпошта» на окрему ухвалу Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі    № 761/15565/16-ц.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2300 грн., позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині не стягнення витрат на професійну правничу допомогу в зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції та прийняти нову постанову, якою стягнути з відповідача 2300 грн. витрат на професійну правничу допомогу, при цьому, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення вимог.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 23.11.2020 відкрито апеляційне провадження та призначено апеляційну скаргу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 16.12.2020.
Сторони у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Так, у відповідності до положень частини першої ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача щодо відмови в задоволенні вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу. У іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції не переглядається.
Одночасно із поданням адміністративного позову, позивачем було подано клопотання про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, оскільки до матеріалів справи не було надано доказів сплати позивачем на користь адвокатського бюро грошових коштів у розмірі 2300,00 грн. за надання правової допомоги, тобто, витрати фактично не були понесені.
Апелянт вказує на те, що вказані висновки суду першої інстанції є помилковими, адже можливість розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката не пов`язується з обов`язковим наданням доказів сплати таких послуг, з урахуванням того, що приписами ч. 3 ст. 134 КАС України, передбачено можливість сплати за послуги адвоката у майбутньому. 
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 20 вересня 2019 року між ОСОБА_2 та адвокатським бюро «Трофімов Дмитро Юрійович» укладено договір про надання правової допомоги №  41.
Відповідно до п. 5.1. даного договору, розмір гонорару, який клієнт сплачує Бюро за надану в межах цього Договору правову допомогу, визначається сторонами окремими Додатковими угодами, які є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до Додаткової угоди №  1 від  21.09.2019 року до договору про надання правової допомоги №  41 від  20.09.2019, розмір гонорару адвокатського бюро склав       2300,00  грн., на підтвердження зазначеного розміру витрат також надано акт приймання-передачі послуг за договором про надання правової допомоги №  1 від  25.09.2019 року до договору про надання правової допомоги №  41 від     20.09.2019.
Положеннями ст. 59 Конституції України, передбачено, що кожен має право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Відповідно до приписів ч. ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;        2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Так, ч. 7 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Отже, з аналізу наведених правових норм, вбачається, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, варто зазначити, що склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Також, на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Слід зазначити, що доказів здійснення позивачем оплати наданих за договором про надання правничої допомоги послуг (не надано квитанції або інших платіжних документів, що підтверджують оплату таких послуг) на момент прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення і до апеляційної скарги надано не було, при цьому, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.
Можливість сплати гонорару адвокату за надані послуги у майбутньому, не є свідченням про безумовне виконання стороною вказаних умов, а тому, має ризик виникнення ситуації, коли такі витрати позивачем не понесено, а з відповідача вже стягнуті.
Під час вирішення питання про наявність/відсутність підстав для стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесених ним витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції цілком обгрунтовано було констатовано, що позивачем документально не підтверджено понесення ним витрат, пов`язаних з надання правової допомоги у даній справі.
          Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням норм процесуального права та із з`ясуванням всіх фактичних обставин, що мали значення для правильного розгляду вимог про розподіл судових витрат, з огляду на що, апеляційна скарга не дає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 132, 137, 139, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328-331 КАС України, суд

      П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                               О.М. Ганечко

Судді                                                                                                            В.В. Кузьменко 

                                                                                                           Я.М. Василенко