ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20406/18                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: Амельохін В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  23 жовтня 2020 року                                                                          м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                                            Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                  Бужак Н.П., Костюк Л.О.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі по тексту - відповідач), з урахуванням заяви про зміну підстав позову про:
- визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зменшення ОСОБА_1 з 01.01.2008 року основного розміру пенсії з 86 % до 76 %;
- визнання неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови встановити ОСОБА_1 з 01.01.2008 року основний розмір пенсії в розмірі 86 % та виплатити йому з цієї дати заборгованість по пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду в м. Києві встановити ОСОБА_1 з 01.01.2008 року основний розмір його пенсії в розмірі 86 % та виплати йому з цієї дати заборгованість по пенсії;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві разом із виплатою ОСОБА_1 заборгованості по пенсії здійснити йому одразу нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів за період з 01.01.2008 р. по день виплати йому заборгованості по пенсії, що встановлено статтею 55 в редакції Закону №857-V від 03.04.2007 р та у висновках викладених у рішенні Конституційного Суду України № 8-рп./2013 від 15.10.2013 року;
- встановлення судового контролю за виконанням рішення суду шляхом зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві подати в установлений судом строк звіт про виконання рішення суду, адже з двох відповідей від 13.03.2019р. №51061/02/Д-2613 та від 26.04.2019 року № 90945/02 вбачається, що останній не має наміру добровільно перераховувати та виплачувати пенсію з 01.01.2008 року.
Позовні вимоги мотивовані протиправними діями відповідача щодо зміни розміру пенсії позивача під час її перерахунку та неправомірним зменшенням її основного розміру. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2020 р. у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до помилкових висновків. Зазначає, що при перерахунку пенсії змінною величиною є лише розмір грошового забезпечення, натомість відсоткове значення розміру основної пенсії, яке обчислюється при її призначенні відповідно до наявної у позивача вислуги років, є незмінним. За таких обставин вважає у відповідача були відсутні підстави для зменшення позивачу відсоткового значення розміру основної пенсії при здійсненні її перерахунку з 01.01.2008 р.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.08.2020 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено її до розгляду у порядку письмового провадження відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України).
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.
У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 є пенсіонером з квітня 1998 року, є ветераном органів внутрішніх справ, ліквідатором наслідків аварії на Чорнобильській АЕС категорії І та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.
Вислуга років позивача складає 27 років, відповідно розмір пенсії становив 76 % сум його грошового забезпечення(55%+21% (3% за кожний рік вислуги понад 20 років).
З прийняттям постанови Кабінетом міністрів України № 103 Головним управлінням Пенсійного фонду в м. Києві здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.01.2018 року на підставі довідки про розмір грошового забезпечення, виданої уповноваженим органом з урахуванням передбачених видів грошового забезпечення, проведено перерахунок пенсії, починаючи з 01.01.2016 року обчислено виходячи з 76 % грошового забезпечення.
На підставі заяви позивача, його переведено з 06.07.2018 року з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності, яку обчислено з розрахунку 80 % суми грошового забезпечення.
03.10.2018 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою щодо протиправного зменшення розміру пенсії з 10 191 грн до 6 582, 87 грн та основного розміру пенсії з 76 % до 70 % від грошового забезпечення при перерахунку пенсії.
За результатом розгляду заяви позивача, Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві, листом від 12.11.2018 року № 109413/02/Д-7781 повідомило, що пенсія перерахована відповідно до Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992 року «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб». Розмір пенсії перераховано на підставі довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в м. Києві від 22.05.2018 року № 26498 «Про розмір грошового забезпечення». Також було повідомлено, що позивача переведено на пенсію по інвалідності з 06 липня 2018 року і встановлено основний розмір пенсії 80 % від грошового забезпечення.
Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся з позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що з 01.01.2008 р. ст. 13 Закону N 2262-XII не передбачала 10-процентне збільшення пенсії для військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, а інша норма, яка б встановлювала таку доплату, в чинному законодавстві України була відсутня, а тому у відповідача не було правових підстав визначати позивачу пенсії, з урахуванням розміру грошового забезпечення 86 %, в яку входило 10 % доплати за участь у ліквідації наслідків на ЧАЕС, яка уже не була передбачена Законом N 2262-XII. 
Тому, розмір грошового забезпечення позивача - 76% зменшений не був, оскільки саме на такий розмір пенсії позивач мав право на момент її призначення, з урахуванням його вислуги років - 27 років.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Відповідно до п. "а" ст. 13 Закону N 2262-XII в редакції, чинній на час призначення пенсії позивачу, пенсії за вислугу років призначаються особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають вислугу 20 років і більше (пункт "а" статті 12): за вислугу 20 років - 50 процентів, а звільненим у відставку за віком або за станом здоров`я - 55 процентів відповідних сум грошового забезпечення (стаття 43); за кожний рік вислуги понад 20 років - 3 проценти відповідних сум грошового забезпечення.
Крім того, згідно положень п. "в" ст. 13 Закону N 2262-XII зазначеним особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, розмір пенсії за вислугу років збільшується на 10 процентів, а віднесеним до категорій 2, 3 і 4 - на 5 процентів відповідних сум грошового забезпечення.
В подальшому, п. 9 Закону України від 04 квітня 2006 року N 3591-IV "Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців" (далі - Закон N 3591-IV), який набрав чинності 29 квітня 2006 року, було внесено зміни до ст. 13 Закону N 2262-XII, зокрема, змінено редакцію пункту "в" вказаної статті, а саме виключено можливість збільшення основної пенсії на 10 % відповідних сум грошового забезпечення для осіб, віднесених до учасників ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи категорії 1.
З огляду на це, нова редакція підпункту «в» ст. 13 Закону N 2262-XII зазначену доплату особам, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи, не передбачала.
Слід зазначити, що 07.11.2007 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову N 1294, якою встановлено нові умови обчислення і структури грошового забезпечення зазначених осіб та передбачався перерахунок пенсії виходячи з грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, яке складалося з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 13 лютого 2008 року N 45 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Порядок N 45).
Пунктом 5 Порядку N 5 передбачено нові види грошового забезпечення, які враховуються для перерахунку пенсії. Додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, скасовані чи такі, що не виплачуються на момент виникнення права на перерахунок пенсії за відповідною посадою (посадами), для перерахунку пенсії не враховуються.
Виходячи із системного аналізу фактичних обставин у справі, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що оскільки на момент здійснення перерахунку пенсії, а саме з 1 січня 2008 року,  стаття 13 Закону N 2262-XII не передбачала 10-процентне збільшення пенсії для військовослужбовців, які брали участь у ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи під час проходження служби і віднесені до категорії 1, а інша норма, яка б встановлювала таку доплату, в чинному законодавстві України відсутня, то правових підстав для нарахування наведеної 10-процентної доплати для зазначених військовослужбовців немає. Відповідно, у відповідача не було правових підстав визначати позивачу пенсію, з урахуванням розміру грошового забезпечення 86 %, в яку входило 10% доплати за участь у ліквідації наслідків на ЧАЕС, яка уже не була передбачена Законом N 2262-XII. Тому, розмір грошового забезпечення позивача - 76% зменшений не був, оскільки саме на такий розмір пенсії позивач мав право на момент її призначення з урахуванням його вислуги років - 27 років.
Вказаний висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, яка відображена у постанові від 21.03.2019 року у справі N 275/383/17.
В подальшому, Постанова N 1294 втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року N 704, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2017 року N 1052, від 21 лютого 2018 року N 103.
Зокрема, Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2018 року № 103 "Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб". Відповідно до пункту 3 цієї Постанови встановлено: "Перерахувати з 1 січня 2016 р. пенсії, призначені згідно із Законом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) за прирівняною посадою з розміру грошового забезпечення поліцейського, враховуючи відповідні оклади за посадою, спеціальним званням, відсоткову надбавку за вислугу років, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії в розмірах, установлених законодавством, з якого було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за січень 2016 р. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 р. № 988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції". Розмір премії визначається у середніх розмірах, що фактично виплачені за відповідною посадою (посадами) поліцейського за січень 2016 року.
Як встановлено судом першої інстанції, на виконання Постанови № 103 відповідачем згідно довідки Головного управління МВС України в м. Києві № 26498 від 22.05.2018 року здійснено перерахунок пенсії позивача з 01 січня 2016 років, основний розмір пенсії позивача визначено в розмірі 70 % грошового забезпечення, що відповідає 27 років вислуги. 
В подальшому, як вбачається з відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 26.04.2019 року № 90945/02, в ході перевірки матеріалів пенсійної справи позивача, Головним управлінням було переглянуто перерахунок пенсії відповідно до постанови КМУ №103 та обчислено розмір пенсії за вислугу років з 01.01.2016 року з розрахунку 76 % сум грошового забезпечення як особі, яка під час проходження служби брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і віднесена в установленому законом порядку до категорії І. Нарахована різниця коштів за періоди з 01.01.2018р. по 31.08.2018р. в сумі 3 9 49 грн. була виплачена у грудні 2018 року.
Тобто, із матеріалів справи слідує, що основний розмір пенсії позивача - 76% грошового забезпечення починаючи з 2008 року, з урахуванням переглянутого перерахунку, зменшений не був.
В подальшому судом встановлено, що з 06.07.2018 року Головним управлінням Пенсійного фонду України у місті Києві позивача переведено на пенсію по інвалідності з розрахунком 80 % суми грошового забезпечення.
Відповідно до ст. 1 Закону N 2262-XII військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності.
Умови призначення пенсії по інвалідності визначені у статті 18 Закону N 2262-XII, згідно якою пенсії по інвалідності особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в разі, якщо інвалідність настала в період проходження ними служби або не пізніше трьох місяців після звільнення зі служби, або якщо інвалідність настала пізніше тримісячного терміну після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва тощо), яке виникло в період проходження військової служби.
Згідно зі ст.19 Закону N 2262-XII, групи і причини інвалідності, а також час її настання встановлюються медико-соціальними експертними комісіями, які діють на підставі положення про них, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Залежно від ступеня втрати працездатності особи з інвалідністю поділяються на три групи.
Статтею 21 Закону N 2262-XII визначено, що пенсії по інвалідності військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються в таких розмірах:
а) особам з інвалідністю внаслідок війни I групи - 100 процентів, II групи - 80 процентів, III групи - 60 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку);
б) іншим особам з інвалідністю I групи - 70 процентів, II групи - 60 процентів, III групи - 40 процентів відповідних сум грошового забезпечення (заробітку).
Відповідно до пунктів 4, 14, 18 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", затвердженого  постановою Правління Пенсійного фонду України 30.01.2007 року за № 3-1, заява про переведення з одного виду пенсії на інший, про перерахунок пенсії подається до органу, що призначає пенсію, заявником за місцем проживання. Орган, що призначає пенсії, розглядає питання про призначення пенсії або про відновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою. Заяви про переведення з одного виду пенсії на інший і поновлення виплати раніше призначеної пенсії приймаються органом, що призначає пенсії, при поданні заявником всіх необхідних документів. Рішення щодо призначення, переведення з одного виду пенсії на інший та відновлення раніше призначеної пенсії оформляється розпорядженням органу, що призначає пенсії.
Відповідно, на підставі поданої заяви та, з урахуванням наявного у позивача статусу інваліда 2 групи, Головним управлінням Пенсійного фонду України у м. Києві переведено позивача з пенсії за вислугу років на пенсію по інвалідності з 06.07.2018 років на підставі п. «а» ст. 21 Закону N 2262-XII та визначено її в розмірі 80% грошового забезпечення, що відповідає зазначеним вище правовим приписам.
Як наслідок, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на ту підставу, що висновки суду першої інстанції, що відповідач виплатив позивачу заборгованість по пенсії з 70 % до 76 %, не підтверджується доказами, оскільки вказана обставина випливає із листа Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві від 12.11.2018 р. № 109413/02/Д-7781. При цьому слід зазначити, що вказана обставина не є предметом розгляду справи, а є лише констатацією наданої відповідачем відповіді.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3  ст. 242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Вищевказаним критеріям рішення суду першої інстанції відповідає.
Доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Апеляційна скарга не містять інших обґрунтувань ніж ті, які були зазначені (наведені) в позовній заяві, з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права апеляційна скарга не містить.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Так, згідно ч. 1 ст. 260 КАС України питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження суд вирішує в ухвалі про відкриття провадження у справі. 
Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.
Керуючись ст.ст.  243,  244,  250,  310,  311, 316,  321,  322,  325,  328,  329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

                                                     П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя:                                                                      О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                            Н.П. Бужак

                                                                                             Л.О. Костюк